ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16762/22                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                  Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                      Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                         ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо невинесення наказу про нарахування, не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 01.06.2022;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі 30 000,00 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 01.06.2022.
13.03.2024 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року повернуто заяву про зміну предмету позову позивачу.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо не прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області прийняти наказ про призначення, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384, з урахуванням раніше виплачених сум такої допомоги. У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову якою визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, в розмірі 30000,00 грн, пропорційно відпрацьованого часу за місяць починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023 (остання дата перед внесенням змін до постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43)
В обґрунтування скарги позивач зазначив, що судом не було застосовано до вказаних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, а саме не застосовано  у спірних правовідносинах спосіб захисту порушеного права, який  був застосований Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року.
Позивач зазначив, що враховуючи рішення Верховного Суду, належним способом захисту для відновлення його порушених прав та інтересів, буде саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 у розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, враховуючи постанову від 20 січня 2023 року №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», яка набрала законної сили 21.01.2023, якою Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови №168, зокрема, з переліку, зазначеного у першому реченні абзацу першого Постанови №168, виключені з переліку осіб співробітники Служби судової охорони, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень.          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач  просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів на спростування висновків суду, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року ОСОБА_1 не оскаржується, а відтак вимоги про можливість розгляду позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову є необґрунтованими. Відповідач вказав, що Київський окружний адміністративний суд не мав можливості здійснити розгляд позовних вимог в редакції визначній позивачем в апеляційній скарзі та дійшов вірного висновку про необхідність розгляду позовних вимог заявлених при подачі позову.
Позивач надав відповідь на відзив, в якій продублював мотиви наведені у апеляційній скарзі.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у спірному періоді проходив службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 строк дії воєнного часу продовжувався.
Позивач вважає, що всупереч вимог чинного законодавства відповідачем допущено протиправні дії, не було нараховано та виплачено йому додаткову винагороду за спірний період у належному розмірі, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно  статті 165 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ на рівні, не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.
Постановою КМУ № 289 затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Крі того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.
На виконання статті 165 Закону № 1402-VIII та постанови КМУ № 289 ДСА України наказом від 26 серпня 2020 року затвердила Порядок № 384, згідно з пунктом 1 розділу І якого, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.
Згідно пункту 15 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку (пункт 16 розділу І Порядку № 384).
На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже КМУ постановою № 168 КМУ встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата грошового забезпечення співробітникам Управління, здійснюється виключно в межах фондів оплати праці, затверджених у кошторисах Управління.
Слід зазначити, що статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно  п. 3 ст. 116 Конституції України до повноважень КМУ належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень КМУ щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене постановою КМУ № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
У справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) наявна позиція ЄСПЛ про те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на наведені норми законодавства та практику ЄСПЛ колегія суддів визнає необґрунтованими посилання відповідача на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.
На переконання колегії суддів невиплата Територіальним управлінням позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право особи мирно володіти своїм майном.  Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач у період з 24.02.2022 по 01.06.2022 перебував на службі в Територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, виконував покладені обов`язки на Службу судової охорони завдання згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Слід зазначити, що Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області є належним відповідачем у справі за пред`явленим позивачем у даній справі позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.
Колегія суддів вважає, що не прийняття відповідачем наказу про нарахування позивачу щомісячної додаткової винагороди та невиплата цієї винагороди у період з 24.02.2022 до 01.06.2022, не відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо не прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 та зобов`язання  відповідача прийняти наказ про призначення, здійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384, з урахуванням раніше виплачених сум такої допомоги.
В даному випадку колегією суддів враховано правову позицію Великої  Палати Верховного Суду  наведену у постанові від 21 вересня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22.
Щодо доводів позивача про те, що судом не було застосовано до вказаних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, а саме не застосовано  у спірних правовідносинах спосіб захисту порушеного права, який  був застосований Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 22.02.2024 (справа № 990/150/23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.
У п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено право суду захистити право позивача в інший спосіб, аніж це передбачено у попередніх пунктах цієї норми, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав.
Також згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
В даному випадку, розглянувши позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд першої інстанції, дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 та зобов`язання  відповідача прийняти наказ про призначення, здійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.06.2022 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384, з урахуванням раніше виплачених сум такої допомоги.
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що враховуючи рішення Верховного Суду, належним способом захисту для відновлення його порушених прав та інтересів, буде саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 у розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, враховуючи постанову від 20 січня 2023 року №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», яка набрала законної сили 21.01.2023, якою Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови №168, зокрема, з переліку, зазначеного у першому реченні абзацу першого Постанови №168, виключені з переліку осіб співробітники Служби судової охорони, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень.
Проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
У апеляційній скарзі позивач фактично змінив свої позовні вимоги в частині формулювання та періоду за який відповідач повинен нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, що не передбачено вимогам КАС України на стадії апеляційного перегляду.
Колегія суддів також враховує те, що позивачем до першої інстанції подавалась заява про зміну предмету позову, яка ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року була  повернута.
Позивачем вказана ухвала суду не оскаржена, а тому вимоги щодо розгляду позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову є необґрунтованими.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                            Є.О.Сорочко

                                                                                                                 А.Ю. Коротких