Головуючий І інстанції: Ширант А.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 р. 	Справа № 520/7494/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/7494/21
за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, ухваленого у справі
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1                      
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати суми індексації (у розмірі 386,10 грн за період з 05.08.2004 по 31.08.2004), а також середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні (за період з 14.08.2014), в задоволенні якого 02.09.2021 було відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024   апеляційну скаргу позивача задоволено частково. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року скасовано в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити йому грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004, з прийняттям нового судового рішення про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення у розмірі 386.10 грн за період з 05.08.2004 по 31.08.2004. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року скасовано в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, з прийняттям нового судового рішення про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.
Ухвалами Верхового Суду від 31.07.2024 та від 16.08.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі № 520/7494/21.
Позивачем 06.01.2025 подано до суду заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій він просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність, вчинену відповідачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №520/7494/21.
- відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її командиру військової частини НОМЕР_1 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №520/7494/21.
Заява мотивована тим, що відповідач не виконав обов`язку, який передбачений рішенням суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року зазначену вище  заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику, з підстав пропуску строку на її подання.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу №520/7494/21 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції, повертаючи заяву, не врахував, що визначений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання станом на час звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України не завершився, а висновки суду першої інстанцій щодо початку перебігу строку, встановленого частиною 4 статті 383 КАС України є помилковими, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 у справі №520/7494/21 підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права.
Відзив на зазначену апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, повертаючи заяву позивача, подану в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця 02.08.2024 було відкрито виконавчі провадження № 75689998 і № 75689741, і згідно вимог виконавця рішення мало бути виконано протягом 10 днів з моменту винесення постанов. Враховуючи вищевикладене позивач достеменно знав про порушення своїх прав ще у серпні 2024 року, оскільки рішення суду не було виконано в примусовому порядку протягом часу, який був визначений виконавцем, а заявник звернувся до суду лише 05.01.2025 - отже десятиденний термін звернення до суду в порядку ч. 4 ст. 383 КАС України ним пропущений.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з частиною 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями частини 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 2 статті 383 КАС України закріплено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
У силу вимог частини 4 статті 383 КАС України, заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Згідно з абзацом 2 частини 5 статті 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена. 
Як зазначалось, підставою для повернення відповідної заяви став висновок суду першої інстанції про пропуск заявником десятиденного строку звернення з відповідною заявою.
Так, норма статті 383 КАС України передбачає, що відповідну заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, сформованою в постанові від 21 березня 2019 року у справі № 805/1458/17-а, відповідно до якої, звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України, оскільки, повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема, і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є винятковим заходом, якщо позивач вичерпав усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Крім того, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові 07 липня 2021 року у справі № 9901/226/19, суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.
Позивач зазначає, що 02.08.2024 Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито примусові виконавчі провадження №75689998 (ідентифікатор доступу: ББ380ВА05Б4Г) і №75689741 (ідентифікатор доступу: БД6В356В3108) вищевказаної постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №520/7494/21.
Повертаючи без розгляду заяву позивача, суд першої інстанції зазначив, що позивач достеменно знав про порушення своїх прав ще у серпні 2024 року, оскільки рішення суду не було виконано в примусовому порядку протягом часу, який був визначений виконавцем, а заявник звернувся до суду лише 05.01.2025 - отже десятиденний термін звернення до суду в порядку ч. 4 ст. 383 КАС України ним пропущений.
Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем постанов державного виконавця від 02.08.2024 ВП №75689741 та ВП №75689998.
Також, у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази щодо ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження з яких позивач міг дізнався про невиконання відповідачем судового рішення.
Тобто, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визначення серпня 2024 року моментом з якого розпочинається десятиденний строк для звернення до суду із заявою у порядку ст. 383 КАС України, оскільки такий не підтверджено жодним чином.
Отже, суд першої інстанції викладеного не врахував, у зв`язку з чим прийшов до передчасного висновку про повернення згаданої заяви позивачу.
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України", №1811/06, від 19 лютого 2009 року.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення заяви позивача про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, 312, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі № 520/7494/21 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду-  скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий