КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
22 січня 2025 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/1477/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.
при секретарі Мудрак Р. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард»
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва
у складі судді Машкевич К. В.
від 27 травня 2024 року
у цивільній справі № 356/902/23 Голосіївського районного суду м. Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства «Банк Форвард»,
треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк Ірина Володимирівна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Володимирівна
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів, 
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2023 року позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Котюк І. В. був вчинений виконавчий напис, за яким з нього на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість за умовами укладеного з банком кредитного договору.
13 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т. Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Позивач вважав, що вчинений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус при його вчиненні не перевірив безспірність заборгованості за умовами договору, а банком при його вчиненні не було надано доказів безспірності наявної заборгованості. Крім того, нотаріусом не було перевірено наявності доказів направлення позивачу та отримання ним письмової вимоги банку про усунення порушень, що привело до порушення процедури вчинення виконавчого напису.
В межах виконавчого провадження приватним виконавцем Павелків Т. Л. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію боржника, на підставі якої було відраховано 49 688, 91 грн.
Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Котюк І. В. від 13 жовтня 2020 року та стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь позивача 49 668, 61 грн безпідставно набутих коштів за вказаним виконавчим написом.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано виконавчий напис від 13 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І. В. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард», таким, що не підлягає виконанню.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Банк Форвард», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду  в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове рішення  в цій частині  про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вказує, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором, між тим заборгованість позивача перед Банком за кредитним договором боржником не погашена, тому і була стягнута за виконавчим написом нотаріуса. Також позивачем не наведено доказів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса так і не надано доказів іншого розміру його заборгованості перед Банком за кредитним договором. 
Вважає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 (щодо постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662), яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, на яку посилається позивач в позовні заяві, не впливають на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні даного судового спору.
Вказує на те, що Банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що доводило безспірність вимог Банку. На момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису Банком було надано всі передбачені законом документи (оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, та нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, тим паче не повинен повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній  в постанові  Верховного Суду України  від 20 травня 2015 року і за приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.  
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 24 липня 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір № 200211103.
13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис, яким з позивача на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованість у розмірі 44 716, 19 грн.
За змістом виконавчого напису заборгованість стягується за період часу з 27 червня 2020 року до 27 липня 2020 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т. Л. від 13 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Постановою приватного виконавця від 25 листопада 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника в Управлінні культури, національностей та релігій виконавчого комітету Березанської міської ради.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що вирішенні спору підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року ( в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року ), та дійшов висновку про невідповідність поданих відповідачем для вчинення виконавчого напису документів, вимогам законодавства, адже поданий нотаріусу кредитний договір, не був посвідчений нотаріально.
Колегія суддів, ураховуючи межі оскарження та доводи апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.
За таких обставин, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року ( в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року ).
Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:
а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17 висловила наступну правову позицію.
Кредитний договір, який не було нотаріально посвідчено, з 22.02.2017 року не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Тобто, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим (укладений в простій письмовій формі), не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Як встановлено судом, на момент звернення відповідача до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з   ОСОБА_1 діяв Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції від 22.02.2017 р.), в якому не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій нотаріуса на укладеному в простій письмові формі договорі.
Відповідачем підтверджено, що кредитний договір укладений у простій письмовій формі, тобто нотаріально не посвідчений. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису подані відповідачем документи не відповідали зазначеним вимогам.
У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, зважаючи на недотримання умов вчинення виконавчого напису, зокрема щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у цій частині.
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справ, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 28 січня 2025 року.
 
Судді:                                                                                                                      Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                                  Т. О. Писана
 
                                                                                                                                  Д. Р. Гаращенко