ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/3073/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)                                                                         
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,   
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення  Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 (суддя Зінченко Н.Г., повний текст якого підписаний 03.02.2025) у справі № 908/3073/24
за позовом  Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України,  м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАВОД АГРОФОРМАТ”, Запорізька область, м. Оріхів
про стягнення 572  000,00 грн.
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області звернувся Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАВОД АГРОФОРМАТ” про стягнення 187    000,00 грн. пені та 385 000,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю пересувного лазне-прального комплексу № 127-24 від 22.05.2024, а всього 572 000,00 грн. штрафних санкцій.   
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю пересувного лазне-прального комплексу № 127-24 від 22.05.2024 в частині поставки товару в строки, визначені зазначеним договором.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 у справі № 908/3073/24  позов  задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАВОД АГРОФОРМАТ” Запорізька область, м. Оріхів на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 187  000 грн. 00 коп. пені,  192  500 грн. 00 коп.  штрафу та  6  864 грн. 00 коп.  судового збору.         
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 192 500,00 грн.  та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          зменшення суми штрафних санкцій судом першої інстанції порушує баланс інтересів сторін, принципи справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, а також не відповідає правовим нормам та суті відповідальності, які Сторони передбачили, укладаючи Договір;
-          відповідачу було відомо про ризики ведення господарської діяльності; обставини, на які посилається відповідач існували ще з моменту введення воєнного стану; повідомлення про настання таких обставин, відповідачем направлено з порушенням пункту 9.2 Договору; сертифікат, що слугує доказом відповідача і засвідчує наявність форс-мажорних обставин, не може братися судом до уваги як беззаперечний доказ.

Відповідач у відзиві просить апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України  відхилити, рішення Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 по даній справі залишити в силі.

        Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 18.02.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
27.02.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.02.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
05.03.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 28.02.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжну інструкцію №222 від 03.03.2025 про оплату 700,20 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України  на рішення  Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 у справі № 908/3073/24; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.     

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
22.05.2024 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (Покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАВОД АГРОФОРМАТ” (Постачальник, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю пересувного лазне-прального комплексу № 127-24 (далі – Договір). 
Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується у 2024 році поставити Товароодержувачу пересувний лазне-пральний комплекс, код ДК 021-2015: 34220000-5 “Причепи, напівпричепи та пересувні контейнери”, кількість, ціна, інформація, асортимент щодо товару та технічної документації до нього, наведені в Специфікації, яка є Додатком № 1 до цього Договору (далі – Товар), а Покупець – прийняти та оплатити такий Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, Товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки Товару згідно зі Специфікацією (Додаток №1). 
Пунктом 1.3. Договору визначено, що Постачальник гарантує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом договорів оренди, застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України. 
Загальна вартість по Договору становить 5 500 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % 916 666,67 грн. (п.3.1 Договору).
Згідно з п. 5.1. Договору Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження товароодержувача разом з усіма документами необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору. Кінцева дата поставки товару повинна бути не пізніше 30.09.2024. 
Відповідно до п. 6.2.1. Договору, Покупець має право вимагати від Постачальника поставки якісного товару в кількості і строк, передбачений Договором. 
Покупець має право в односторонньому порядку розірвати Договір у випадку, якщо Постачальник не виконує свої зобов`язання за Договором з урахуванням умов Договору (п. 6.2.4. Договору).
Згідно п. 6.3.1 Договору постачальник зобов`язаний постачати товар в кількості, строк та на умовах визначених Договором. 
Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим Договором. 
Відповідно до п. 7.3. Договору за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад тридцять днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено. 
Пунктом 9.1. Договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін 
Відповідно до п. 9.3. Договору неповідомлення/несвоєчасне повідомлення Стороною, для якої склалися обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу Сторону про їх настання або припинення веде до втрати права Сторони посилатися на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором.
Військова агресія Російської Федерації проти України не може бути підставою для не виконання цього Договору (п. 9.5 Договору).
Згідно з п.11.3. Покупець має право односторонньої відмови від цього Договору у разі: порушення Постачальником строків постачання Товару; поставки Товару неналежної якості; відсутності фінансування; інших випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством Украі?ни. У цьому разі Договір вважається припиненим на 10 (десятий) робочии? день з моменту направлення Покупцем Постачальнику письмового повідомлення (рекомендованим листом з повідомленням) про дострокове припинення цього Договору. 
Цеи? Договір набирає чинності з дня підписання и?ого уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2024. Припинення дії договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за Договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою стороною свого зобов`язання за Договором (п. 11.1 Договору).
Специфікацією (Додаток №1до Договору) сторони погодили найменування товару, кількість та ціну товару, а саме: пересувний лазне-пральний комплекс, код ДК 021-2015: 34220000-5 в кількості 2 шт. на загальну суму 5 500 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % 916 666,67 грн.
Відповідачем не здійснено поставку товару, обумовлену договором.
Як зазначає відповідач, листом-повідомленням від 20.06.2024 ТОВ “ЗАВОД АГРОФОРМАТ” повідомив Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України про настання обставин непереборної сили, разом з Заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб до Запорізької регіональної Торгово-промислової палати від 06.09.2024 за вих. №0001. 
Листом від 01.10.2024 за вих. №06.1/7068-24 позивач звернувся до Відповідача з вимогою щодо здійснення поставки в найкоротші терміни та направлення на адресу Головного центру гарантійного листа щодо спроможності виконання своїх зобов`язань за Договором із зазначенням дати поставки. 
04.10.2024 відповідач гарантійним листом (вх. № 4279-24-Вх від 08.10.2024) повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, згідно з п.9.2 Договору, які виникли через ведення бойових дій на території України, неможливістю виходу працівників на роботу, перебоями в системі електропостачання та невчасного постачання комплектуючих та гарантував поставити Товар в строк до 29.10.2024. 
Також, гарантійним листом від 27.10.2024 (вх. від 30.10.2024 № 4730-24-Вх) відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, згідно з п.9.2 Договору, які виникли через невчасну поставку комплектуючих та генераторів, що призвело до неможливості завершити пересувний і лазне-пральні комплекси. Відповідач гарантував поставити першу одиницю пересувного лазне-прального комплексу в строк до 07.11.2024, другу одиницю – до 14.11.2024. 
Однак, в гарантовані Відповідачем терміни Товар не був поставлений.
Листами від 22.10.2024 за вих. № 06.1/7568-24, та від 06.11.2024 за вих. № 06.1/7984-24 позивач повідомив відповідача щодо прии?няття рішення про розірвання Договору в односторонньому порядку з 04.11.2024 та нарахування пені та штрафу за не поставку 2 (двох) одиниць пересувного лазне-прального комплексу. 
Сертифікатом №2300-24-2456 від 27.12.2024 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Запорізькою торгово-промисловою палатою, підтверджено період дії форс-мажорних обставин з 15.06.2024 по 06.09.2024, що стало підставою невиконання взятих на себе зобов`язань ТОВ “Завод Агроформат”.
За порушення строків поставки товару позивач просить стягнути з відповідача 187  000,00 грн. пені та 385 000,00 грн. штрафу за договором про закупівлю пересувного лазне-прального комплексу № 127-24 від 22.05.2024, а всього 572 000,00 грн. штрафних санкцій, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення187  000 грн. 00 коп. пені,  192  500 грн. 00 коп.  штрафу, господарський суд виходив із законності, обґрунтованості, доведеності вимог позивача, правильності розрахунків.
Зменшуючи розміру штрафу на 50 %, суд дотримувався принципу розумності та справедливості.
Суд зазначив, що покладення на відповідача саме штрафу в розмірі 385 000,00 грн. грн в даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану. Також, суд прийняв до уваги, що стягнення штрафу не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів констатує, що рішення господарського суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 192 500,00 грн.
Оскільки рішення суду в частині стягнення 187  000 грн. 00 коп. пені,  192  500 грн. 00 коп.  штрафу не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Таким чином, з урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 192 500,00 грн. з наступних мотивів.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Подібні норми також містить частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №  914/1517/18.
Положення статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (постанова Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).
Разом із цим, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 26.08.2021 у справі №911/378/17  (911/2223/20).
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.
У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.
При цьому колегія суддів зазначає, що за частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Дана правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Згідно з Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 №75, Пологівський район Запорізької області із 25.04.2022, в т.ч. Оріхівська міська територіальна громада, включені до цього Переліку.
Водночас, вказаний наказ №75 від 25.04.2022 втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією».
Згідно з наказом №309 від 22.12.2022 м. Оріхів, Оріхівської міської територіальної громади з 04.03.2022 внесено до зони активних бойових дій. До Переліку територій, що перебувають під тимчасовою окупацією агресора дане місто не включалось.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач фактично знаходиться і здійснює свою діяльність в критичній близькості до лінії ведення бойових зіткнень - міста Оріхів Пологівського району Запорізької області - адже ведення такої діяльності здійснюється на відстані 5-10 км.
Щодо посилань позивача на те, що сертифікат засвідчує наявність форс-мажорних обставин і не може братися судом до уваги як беззаперечний доказ, то необхідно вказати на те, що господарський суд не посилався в обґрунтування свого висновку на Сертифікат №2300-24-2456 від 27.12.2024 про форс-мажорні обставини, виданий Запорізькою торгово- промисловою палатою, яким підтверджено період дії форс-мажорних обставин з 15.06.2024 по 06.09.2024, що стало підставою невиконання взятих на себе зобов`язань відповідача за спірним договором, але взяв його до уваги - адже хоч він виданий із запізненням, але цей документ підтверджує наявність таких обставин, та підтверджує відсутність вини у відповідача щодо невиконання умов спірного договору.
Щодо посилань апелянта на неповідомлення позивача у встановленому порядку про настання обставин непереборної сили колегія зазначає, що у даному випадку розглядається питання про зменшення згідно статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України заявлених до стягнення штрафних санкцій, а не звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором у порядку, передбаченому розділом ІХ договору. Тож, дотримання/не дотримання товариством відповідної процедури не впливає на вирішення судом питання наявності існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі наведених норм.
Врахувавши наведене та економічну ситуацію в країні, з огляду на те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності, а також відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, зумовлених неналежним виконанням товариством своїх зобов`язань за Договором, колегія суддів доходить висновку про наявність виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій.
Також, колегією суддів приймається до уваги, що судом першої інстанції в більшій його частині задоволено вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій.
Отже, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд зменшує штрафні санкції, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу на 50% та, як наслідок, часткового задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у загальному розмірі 192  500 грн, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення суми на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків учасників цього спору.
Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені  ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті  275  та статті  276 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що    розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до  ст. 276 ГПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст.    269,  275,  276,  282-284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 у справі № 908/3073/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.02.2025 у справі № 908/3073/24 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта – Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3  ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено і підписано 17.03.2025.

Головуючий суддя                                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд      

Суддя                                                                                                               Ю.Б. Парусніков