ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 березня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/6785/24
провадження № 22-ц/4809/535/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Територіальна громада міста Олександрії Кіровоградської області в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Шинкаренко І. П.) від 20.12.2024,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий опис обставин справи
16.12.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із заявою, в якій просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ухвалою від 20.12.2024 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, заінтересовані особи: Територіальна громада міста Олександрії Кіровоградської області в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (02105, м. Київ, вул. Пластова, 3).
Ухвала суду мотивована тим, що місцем проживання заявниці ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а тому, відповідно до ст. 316 ЦПК України, справа належить до підсудності Дніпровського районного суду м. Києва.
3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду, 07.01.2025 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, шляхом формування апеляційної скарги в системі «Електронний суд», звернулась до Кропивницкого апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.12.2024.
В апеляційній скарзі, заявниця просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.12.2024, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Мотиви поданої апеляційної скарги полягають у тому, що положення ч. 1 ст. 316 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання або перебування заявника. Зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , а тому вказана справи підсудна Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області. Місцевий суд не ввернув уваги, що тимчасове місце проживання заявниці у м. Києві у визначеному законом порядку не зареєстроване.
     4. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 9 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (передача справи на розгляд іншого суду), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам закону не відповідає, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Передаючи матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, заінтересовані особи: територіальна громада міста Олександрії Кіровоградської області в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин до Дніпровського районного суду м. Києва, суд вважав, що оскільки у поданий заяві зазначено місце проживання заявниці у м. Києві, то вказана справа не підсудна Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне. 
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).
Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється Главою 6 Розділу IV ЦПК України.
Окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, у тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).
Суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, щодо родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно зі ст. 125 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Він реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.
Порушення судами правил територіальної юрисдикції  має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).
В ухвалі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції звернув увагу на важливість правильного визначення підсудності цивільних справи та можливі наслідки її порушення.
Як вже було зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, підсудність справ окремого провадження про встановлення фактів, що має юридичне значення, визначається за місцем проживання фізичної особи - заявника.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 вказала дві свої адреси:
1)зареєстроване місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією Паспорта громадянина України (відомості про місце проживання, а.с. 12);
2)фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюються нормами Закону України «Про надання публічних (електронних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про надання публічних (електронних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: створення умов для реалізації прав особи; ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.
Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлені Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок).
У п. 4 вказаного Порядку передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Зміст вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором.
Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду  у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 24.06.2024 у справі № 554/7669/21, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з аргументом заявниці ОСОБА_1 , що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, має здійснюватися з урахуванням зареєстрованого місця її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією Паспорта громадянина України.
При цьому, даних про те, що місце проживання заявниці було зареєстроване за будь-якою іншою адресою у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.
За таких обставин, звернення ОСОБА_1 до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із вказаною заявою за зареєстрованим місцем проживання заявниці відповідалє вимогам ч. 1 ст. 316 ЦПК України.
Водночас суд першої інстанції, якщо він мав сумнів у відповідності зареєстрованого місяця проживання заявниці відомостям її Паспорта, не скористався передбачним ч. 8 ст. 187 ЦПК України можливістю перевірки інформації щодо зареєстрованого місяця проживання за допомогою Єдиного державного демографічного реєстру.
Зі змістом ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.
7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Встановивши, що суд першої інстанції суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали та дійшов необґрунтованого висновку про передачу справи за підсудністю до іншого суду, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування вказаної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, задовольнити.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.12.2024 скасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.03.2025.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко