СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року                                     м. Харків                        Справа №922/2626/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача – Шевченко О.С., ордер, свідоцтво серія ХВ№002236 від 20.06.2018 року;
відповідача (в режимі відеоконференції) – Ревуцька С.В., ордер серія АМ№1107722 від 20.11.2024 року, свідоцтво №000798 від 04.11.2024 року;
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Браудо Х.О., посвідчення №2024196 від 13.02.2024 року, довіреність №01-17/9217 від 18.12.2024 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача – фізичної особи-підприємця Лущик Дмитра Миколайовича (вх.№2747Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року у справі №922/2626/24,
за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м.Харків, вул. Гоголя, 10, код ЄДРПОУ 42206328),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Акціонерне товариство «Харківобленерго» (код ЄДРПОУ 00131954, місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149),
до Фізичної особи Лущик Дмитра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
про стягнення 202467,57 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача – фізичної особи Лущик Дмитра Миколайовича суму основного боргу в розмірі 188572,31 грн, збитки від інфляції в розмірі 8485,76 грн, 3% річних в розмірі 5409,50 грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60435 від 04.04.2022 року в частині здійснення своєчасної оплати за спожиту електричну енергію з порушенням строків за квітень 2023 року. В якості правових підстав, позивач посилається на норми Цивільного кодексу Країни та Господарського кодексу України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року у справі №922/2626/24 (повний текст складено 27.09.2024 року, суддя Лавренюк Т.А.) позов задоволено повністю. 
Стягнуто з фізичної особи Лущик Дмитра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, код ЄДРПОУ 42206328) - 188572,31 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 5409,50 грн 3% річних, 8485,76 грн збитків від інфляції, 2429,60 грн судового збору.
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що: 
- суд першої інстанції, керуючись припущеннями, не маючи достовірних даних лише крім як реєстрів фактичних обсягів, які були надані позивачем, встановив факт споживання відповідачем електроенергії при цьому помилкового дійшов у подальшому висновку про те що виконано одне із умов передбачених аб. 5 п.13 р. ХVІІ Закону України «Про ринок електричної енергії»;
- не було з`ясовано, чи відбувалось насправді фактичне споживання електроенергії, якими доказами цей факт може підтвердити позивач, крім складених реєстрів в довільній формі; не було з`ясовано, що дата укладання договору, тобто дата фактичного споживання, як зазначає суд і позивач 04.04.2022 року, але це дата перебування Куп`янська під російською окупацією;
- відсутній зв`язок - факт споживання електроенергії, тобто дата акцептування договору повинна бути датою фактичного споживання. Однак, як вбачається з матеріалів справи датою укладання зазначено 04.04.2022 року, а датою фактичного споживання вказано квітень 2023 року;
- в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження вимірювання фактичних показників лічильника, що були здійснені під час знімання показників лічильника (оскільки лічильник не обладнаний функцією автоматичної передачі даних), так і дані про стан засобів комерційного обліку. Це єдині документи, які могли б підтверджувати факт споживання;
- суд першої інстанції в порушення пункту 4.13 Постанови№312, п.п.15 п. 1.2.1. глави 1.2. Постанови №311, аб. 1 п.п.2 п.9 Наказу Міністерства Енергетики України №148 від 13.04.2022 року «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» не з`ясував обставини справи стосовно того, чи може позивач підтвердити фактичне споживання на підставі даних комерційного обліку, які були отримані за допомогою засобів фіксації персоналом оператора системи або постачальником послуг комерційного обліку;
- судом не досліджено та не встановлено, у якому стані перебуває лічильник, чи взагалі він є справним враховуючи те, що Куп`янськ з перших днів повномасштабної війни був під окупацією, а з вересня 2022 року під безперервними обстрілами; не досліджено та не встановлено факту хто взагалі відповідає за технічний стан лічильника і чи взагалі лічильник існує фізично.
- суд не з`ясував, чи було дотримано порядок розірвання договору з попереднім постачальником, що набув статус «Дефолтний» у порядку передбаченому п.п.6.2.2. п.6.2.Постанови №312.
Апелянт вказує, що в перші дні після повномасштабного вторгнення росіянами відповідачем не здійснювалась будь-яка торгівельна діяльність магазину «Дон Маре» за адресою м.Куп`янськ, вул. Центральна, буд 37 - залишки товару було віддано на доброчинність волонтерам, а магазин опломбовано та закрито, відключений тумблер на щитовій на електропостачання, перекриті вентилі на водопостачання, газопостачання, що підтверджується наказом №26/02 від 26.02.2022 року, тобто жодного фактичного споживання не могло бути.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2626/24.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 21.11.2024 року.
27.11.2024 року матеріали справи №922/2626/24 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№15564 від 05.12.2024 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Від апелянта надійшла відповідь на відзив (вх.№15852 від 11.12.2024 року), який колегією суддів досліджено та долучено до матеріалів справи.
12.12.2024 року від позивача надійшли письмові пояснення у справі (вх.№15879), які також долучено до матеріалів справи.
У той час, позивач у відзиві просив здійснювати розгляд справи з викликом сторін.
Ухвалою суду від 13.12.2024 року задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; призначено справу №922/2626/24 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Лущик Дмитра Миколайовича на рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року до розгляду на 16.01.2025 року. Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; роз`яснено учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно ст.197 Господарського процесуального кодексу України. Довести до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вказана ухвала була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 13.12.2024 року.
Від позивача надійшла заява (вх.№16420 від 24.12.2024 року), в якій просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на подання клопотань, заяв та заперечень; залучити АТ «Харківобленерго» (код ЄДРПОУ: 00131954, місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Позивач вказує, що у відповідності до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311, обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів. Таким чином розрахунки за спожиту електроенергію між споживачем, ПрАТ «Харківенергозбут», як електропостачальником, та АТ «Харківобленерго», як оператором системи розподілу, здійснюються на підставі даних оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго».
Позивач вважає, що оскільки апелянт не погоджується з обсягами спожитої ним електричної енергії, а рішення суду у цій справі може вплинути на права та обов`язки АТ «Харківобленерго», як особи, відповідальної за достовірність інформації про обсяги спожитої споживачем електричної енергії, яка передається електропостачальнику та включається останнім до рахунків за спожиту електричну енергію, а також як учасника ринку електричної енергії, що отримує оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії – наявні підстави для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
08.01.2025 року від відповідача надійшла заява (вх.№271), в якій просить поновити строк на подачу додаткових документів та долучити до матеріалів справи додаткові документи: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.12.2024 року за номером 12024121010003165 та пам`ятку потерпілого Лущика Д.М. від 19.12.2024 року.
Ухвалою суду від 16.01.2015 року задоволено клопотання позивача та залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Акціонерне товариство «Харківобленерго»; розгляд справи відкладено на іншу дату. При цьому, судом задоволено клопотання про поновлення строку та долучено до матеріалів справи документи.
07.02.2025 року від АТ «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1796), в якому проти позиції скаржника заперечує та просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача зазначає, що ФОП Лущик Д.М. на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з урахуванням статей до ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, 01.01.2019 року приєднався до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії №60435 від 07.05.2008 року за особовим рахунком №60435 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом. У спірний період квітня 2023 споживачем не подавався звіт про покази засобів обліку електричної енергії, а обсяг розподіленої електричної енергії зафіксовано на підставі контрольного огляду засобу комерційного обліку СТ-ЭА08Д №031445 про, що складено акт контрольного огляду засобів обліку №398 від 26.04.2023 року з фотофіксацією показань « 753667,5».
Протягом всього періоду тимчасової окупації російськими військами м. Куп`янськ Куп`янської міської територіальної громади та по теперішній час ФОП Лущик Д.М. не звертався до оператора системи розподілу із заявами про руйнування об`єкта споживача: магазин, м. Куп`янськ, площа Центральна, 37 та/або з заявами про зупинення/припинення дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 №60435.
АТ «Харківобленерго» вказує, що у відповідності до встановлених норм чинного законодавства оператор системи розподілу - товариство адмініструє точки комерційного обліку електроенергії, отримує від споживача або зчитує самостійно покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії спожитої споживачем та надає цю інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого ПрАТ «Харківенергозбут» і проводить розрахунки із споживачем згідно з умовами договору.
11.02.2025 року від відповідача надійшла відповідь на відзив АТ «Харківобленерго» (вх.№1910), в якому вказує, що акту контрольного огляду засобів зв`язку від 26.04.2023 року, який доданий до відзиву третьої особи, як документальне підтвердження вимірювання фактичних показників лічильника, є неналежним доказом у справі, оскільки оформлений з порушеннями і не підтверджує жодним чином фактичні показники лічильника №031445. Так, з додатку до акту: фото лічильника СТ – ЭА08Д неможливо встановити чи має цей лічильник на фото відношення до лічильника відповідача, оскільки відсутній на фото номер лічильника, що є ідентифікатором і який би мав встановити причинно наслідковий зв`язок між фіксацією показань, виставленням рахунку, виникненням зобов`язань. Крім того, ті показники на фото на невстановленої природи лічильнику є нечіткими, не читабельними, тому не можуть підтверджувати вимірювання фактичних показників лічильника і як наслідок виставлення рахунку, який породжує виникнення зобов`язань по сплаті.
Відповідач звертає увагу суду, що приміщення магазину є зруйноване через обстріли з боку РФ внаслідок військових дій з 22.04.2022 року оскільки в будівлю магазину було декілька влучать, але перше було 22.04.22 року, - це підтверджується показами свідка ОСОБА_1 , що нотаріально засвідчені 22.06.2022 року та додані до матеріалів справи, матеріалами кримінальної справи (номер кримінального провадження 12024121010003165) у якій в преамбулі чітко зазначено про руйнування приміщення магазину по вул. Центральній, 37 - 22.04.2022 року.
14.02.2025 року від відповідача надійшла заява (вх.№2043), в якій просить поновити строк на подачу додаткових документів та долучити до матеріалів справи додаткові документи:
- акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації за №1-958 від 13.02.2025 року;
- витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 13.02.2025 року;
- витяг з Державного реєстру речових прав від 07.02.2025 року, індексний номер 412147053;
- витяг з Державного реєстру речових прав від 07.02.2025 року, індексний номер 412147236.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Отже, за загальним правилом, усі докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції додаткові докази подаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Колегія суддів відзначає, що відповідач не брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції. При цьому, безпосередньо відповідач знаходився та знаходиться поза межами України і фактично став обізнаним про розгляд даної справи, зокрема, прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку з видачею наказу та після пред`явленням його до виконання. При цьому, документи, які відповідач просить долучити до справи підтверджують обставини, які існували станом на момент прийняття рішення, однак їх оформлення відбулось після прийняття рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявний винятковий випадок, а учасник справи обґрунтував неможливості подання до суду першої інстанції документів (доказів) з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Таким чином, клопотання відповідача підлягає задоволенню, строк на подачу доказів поновленню, що зумовлює залучення їх до матеріалів справи.
У судовому засіданні 17.02.2025 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягали на її задоволенні. Представник позивача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача проти позиції апелянта заперечували з підстав викладених у відзивах.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та заперечення доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З 01.01.2019 року, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року, у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 року №1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території. Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.
Позивач, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року у порядку, визначеному «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 та на умовах постачання універсальних послуг.
На виконання п.13 розділу ХVІІ Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», а Акціонерна компанія «Харківобленерго» виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.
Відповідно до абзацу 5 п.13 розділу ХVІІ Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії.
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним та розміщений на офіційному сайті позивача.
Суд першої інстанції встановив, що фізична особа-підприємець Лущик Дмитро Миколайович (відповідач) приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60435 від 04.04.2022 (далі - договір) на умовах комерційної пропозиції №1 шляхом фактичного споживання електричної енергії, про що свідчать відомості з реєстру фактичних обсягів. Оскільки відповідачем фактично споживалась електрична енергія договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60435 від 04.04.2022 року на умовах комерційної пропозиції №1, договір вважається укладеним.
Проте, колегія суддів апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується. 
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана  сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Суд першої інстанції встановив, що оскільки відповідачем фактично споживалась електрична енергія – договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60435 від 04.04.2022 року на умовах комерційної пропозиції №1, вважається укладеним.
Однак, істотною обставиною є те, що 24.02.2022 року регулярнi вiйська Російської Федерації, перетнувши лінію розмежування в районі анексованої території Автономної Республіки Крим, частково окупованих територій Донецької та Луганської областей України, а також державний кордон України в районі інших областей України, які межують з державою агресором, розпочали масштабну військову агресію.
Внаслідок зазначеної масштабної військової агресії, на території більшості областей України, регулярні війська Російської Федерації різними видами озброєння здійснювали обстріли цивільних елементів, об`єктів підприємництва та інфраструктури, розташованих в містах обласного значення та інших населених пунктах в межах відповідноп області, що піддавались вiйськовiй агресії. Одним із перших міст обласного значення, який потрапив під артилерійські обстріли та авіаудари збройних сил РФ, стало місто Харків та область. Дані обставини є загальновідомим, а тому не підлягають доказуванню або підтвердженню.
Згідно указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.
Загальновідомою обставиною, що не потребує доказування є те, що з 27.02.2022 року по 10.09.2022 року місто Куп`янськ знаходилось під окупацією.
Відповідачем доведено, що 05.03.2022 року він виїхав з Куп`янська на підконтрольну територію України і в той же день через пункт пропуску виїхав з України. 13.04.2022 року відповідачем на території Німеччини було оформлено тимчасовий захист, що підтверджується посвідкою від 13.04.2022 року YZ3HGJGV2. Відомості, що відповідач повернувся на територію України відсутні.
Отже, 04.04.2022 року місто Куп`янськ знаходилось під окупацією, відповідач у місті не перебував, що виключає твердження позивача і спростовує висновки суду першої інстанції про укладення договору. Колегія суддів зауважує, що у квітні 2022 року могло бути споживання, однак це не було за волевиявленням відповідача. Тобто, не доведеною є обставина споживання саме відповідачем послуги, а отже і укладення договору.
Також слід наголосити, що позивач заявив до стягнення суму заборгованості за спожиту електричну енергію у квітні 2023 року. Проте, приміщення магазину (будівля) є зруйнованим через обстріли з боку РФ внаслідок військових дій з 22.04.2022 року, оскільки в будівлю магазину було декілька влучать, але перше було 22.04.2022 року, що підтверджується матеріалами кримінальної справи (номер кримінального провадження 12024121010003165), де чітко зазначено про руйнування приміщення магазину по вул. Центральній, 37 - 22.04.2022 року. При цьому, з наданого витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 13.02.2025 року вбачається, що приміщення магазину (будівля) є зруйнованим та відновленню не підлягають.
Тобто, для колегії суддів незрозумілим є те, що мала місце руйнація об`єкту у квітні 2022 року щодо якого та який споживав електричну енергію без можливості відновлення, а позивач вказує про наявність заборгованість (споживання електричної енергії) за квітень 2023 року, а саме через рік після його руйнації та фактично припинення існування такого об`єкту. Отже не може бути споживання та заборгованість у відношенні об`єкта через рік після того як такий об`єкт припинив існування.
Щодо акту контрольного огляду засобів зв`язку від 26.04.2023 року, як документальне підтвердження вимірювання фактичних показників лічильника потрібно зауважити, що акт оформлений з порушеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №311 «Про затвердження Кодексу комерційного обліку електричної енергії», а саме:
- в порушення п.п. 6.5.2. п. 6.5. Постанови №311 контрольний огляд вузла обліку проводився без повідомлення та присутності споживача, або його представника;
- в акті контрольного огляду відсутня будь-яка інформація про інших осіб, які були присутні під час проведення контрольного огляду, хоча вимога про зазначення інших осіб, що були присутні при контрольному огляді міститься в п.п. 6.5.10 п. 6.5. Постанови № 311
До акту додано фото лічильника, проте неможливо встановити чи має цей лічильник на фото відношення до лічильника відповідача, оскільки відсутній на фото номер лічильника, що є ідентифікатором і який би мав встановити причинно-наслідковий зв`язок між фіксацією показань, виставленням рахунку, виникненням зобов`язань. Крім того, ті показники на фото є нечіткими, нечитабельними, тому не можуть підтверджувати вимірювання фактичних показників лічильника і як наслідок виставлення рахунку, який породжує виникнення зобов`язань по сплаті.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відповідні обставини не врахував, а саме щодо належності укладення договору та можливості споживання електричної енергії. Тобто, місцевий господарський суд прийняв рішення при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що в силу приписів ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції, то слід відзначити, що такі вимога є похідними від вимоги про стягнення основного боргу. Наразі колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та необґрунтовано наявність основного боргу, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог про його стягнення. Таким чином у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також слід відмовити як у похідних вимог.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наразі рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року у справі №922/2626/24 вказаним приписам не відповідає.
Згідно з п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції від 27.09.2024 року у даній справі слід скасувати як таке, що прийнято при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими  та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 269, 270, ст. 275, ст. 277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лущик Дмитра Миколайовича задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 року у справі №922/2626/24 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м.Харків, вул. Гоголя, 10, код ЄДРПОУ 42206328) на користь фізичної особи Лущик Дмитра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3644,41 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.02.2025 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук