Номер провадження: 22-ц/813/1149/24 
Справа № 502/15/23
Головуючий у першій інстанції Березніков О.В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання — Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 у якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за договором позики від 01.01.2021 року у розмірі 38 157,52 (тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят сім) доларів США 52 цента, з яких: 22 114,00 доларів США - сума основного боргу; 16 043,52 доларів США процентів за користування чужими грошовими коштами; та у розмірі 150 974,80 грн (сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 80 копійок), з яких: 102 010,00 грн - сума основного боргу; 48 964,80 грн - процентів за користування чужими грошовими коштами. Просить також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 956,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2021 року між сторонами був укладений Договір позики за умовами якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 22114,00 доларів США та 150974,80 грн зі строком повернення до 31.12.2021 року у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування у розмірі 2% щомісячно. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 01.01.2021 року. У зазначений строк грошові кошти не були повернуті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 01.01.2021 в розмірі 22114,00 грн (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять гривень) та відсотки в розмірі 10614,72 грн (десять тисяч шістсот чотирнадцять гривень 72 коп.), а всього 32 728, 72 грн (тридцять дві тисячі сімсот двадцять вісім гривень 72 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог в розмірі 281,82 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду вмотивовано тим, що оскільки договором позики сторони обумовили розмір позики та виконання зобов`язань як у іноземній валюті так і у національній валюті України — гривні, проте позивачем договір позики виконано частково, а саме надано відповідачу у борг грошові кошти у національній одиниці України, саме в розмірі 22 114,00 грн (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять гривень), вказані кошти відповідачем повернуті в обумовлений термін не були, відтак підлягають до стягнення на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року по справі № 502/15/23 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договорами позики від 01.01.2021 року у розмірі 38 157,52 (тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят сім) доларів США 52 цента, що складається з суми основного боргу у розмірі 22 114,00 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США, а також процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 16 043,52 (шістнадцять тисяч сорок три) доларів США 52 цента та у розмірі 150 974,80 (сто п`ятдесят тисяч сімдесят чотири) грн. 80 коп., що складається з суми основного боргу у розмірі 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн. 00 коп., а також процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 48 964,80 (сорок вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 80 коп., а також судові витрати по справі у сумі 13 956 грн. 80 коп. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, апелянтом було зазначено про невиконання відповідачем умов двох різних договорів позики від 01.01.2022 року. Зокрема за Договором позики 1 відповідач у встановлений строк не повернув позивачу основну суму боргу у розмірі 22 114, 00 доларів США та 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн 00 коп., а також проценти за користування чужими грошима та продовжує користуватися вищевказаною грошовою сумою до теперішнього часу, а за Договором позики 2 відповідач повинен був сплатити позивачу суму боргу за користування грошима (у порядку, передбаченому ст. 1048 ЦК України) у розмірі 5 428, 80 доларів США.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надана відповідачу позика була тільки у національній валюті України — гривні. Просить звернути увагу, що відповідно до умов Договору позики 1, п.п. 3.1.1 «За цим Договором Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 22 114 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США, та 102 010 (сто дві тисячі десять) гривень». Того ж дня, 01.01.2021 року між сторонами було укладено інший договір позики (Договір позики №2) та відповідачем була надана розписка на виконання умов такого договору. Відповідно до умов Договору позики 2, п.п. 3.1.1 «За цим Договором Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 22 620 (двадцять дві шістсот двадцять) доларів США». Відповідно до розписки від 01.01.2021 року, яка була складена в момент укладення Договору позики 1, ОСОБА_2 зазначено, що він отримав від ОСОБА_1 за договором позики від 01.01.2021 року гроші в сумі (двадцять дві 114) під 2% річних. На думку апелянта, що не дивлячись на той факт, що відповідач складаючи розписки не вказав валюту позики, практика відносин між сторонами та подальша поведінка сторін свідчить про те, що сторони мали на увазі саме долари США.
Також апелянтом звертається увага на те, що ціна позову у цій справі становила 1 557 674,67 грн, що перевищує 580 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому суд першої інстанції незаконно розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 10210 (сто дві тисячі десять) грн 00 коп., а також процентів за користування чужими грошовими коштами, апелянт зазначає, що розуміє наслідки відсутності доказів на підтвердження обставин передачі цих коштів та сподівався на порядність відповідача та визнання факту отримання цієї суми під час розгляду справи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою та не погоджуючись з її змістом, відповідач ОСОБА_2 надав відзив.
В якому, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року без змін. Зазначаючи, що рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки містить належне обґрунтування, яке відповідає дійсності та підтверджується належними доказами.
Відповідач наголошує, що ним було отримано від позивача грошова сума у національній валюті в розмірі близько 23 000 гривень, а позивач намагається ввести суд в оману та стягнути в іншій грошовій валюті грошові кошти, при цьому не доводячи факту отримання зазначеної суми саме в доларах США.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Кобак Р.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав позовні вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив рішення скасувати, та винести нове рішення яким позовні вимоги його підзахисного задовільнити в повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_2  у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставляння електронного листа, а саме судової повістки до «Електронного кабінету».
Особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судових документів в паперовій формі за окремою заявою (п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

01.01.2021 між сторонами був укладений Договір позики, за умовами якого, позикодавець зобов`язався, відповідно до домовленостей щодо порядку і строків, передати (перерахувати) суму грошових коштів позичальнику у позику, а позичальник у свою чергу зобов`язався своєчасно повернути позику у строки та в порядку, що передбачені цим Договором (п.5 Договору).
Пунктом третім Договору передбачено, що позикодавець передає позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 22 114,00 доларів США та 102010,00 грн. Позика передається під 2% щомісяця.
Сторонами погоджено, що позика має бути повернута повністю до 31.12.2021 року (п.4 Договору).
Відповідач ОСОБА_2 , на виконання договору позики, надав позивачу письмову розписку від 01.01.2021 року, згідно якої відповідач отримав від позивача за договором позики від 01.01.2021 року гроші в сумі «Двадцять дві 114» під 2%.

Рух справи

28.02.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 28.02.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: Базіль л.В., судді учасники колегії: Воронцова Л.П., Склярська І.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2023 року за апеляційною скаргою позивача відкрито апеляційне провадження у справі.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-учасника колегії Склярської І.В., щодо недопущення порушення строків розгляду справи відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 року суддю Склярську І.В. замінено на суддю Кутурланову О.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2023 року підготовчі дії по справі закінчені, справу призначено до судового розгляду.
Рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (із змінами відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) дострокове закінчено відрядження суддів Херсонського апеляційного суду ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відраховано їх зі штату Одеського апеляційного суду. 
Протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 109.06.2023 року та 21.06.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: ОСОБА_6 , судді учасники колегії: Стахова Н.В., ОСОБА_7 .
Рішенням Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю ОСОБА_8 звільнено з посади судді у відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 року суддю Стахову Н.В. замінено на суддю Лозко Ю.П.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-учасника колегії Лозко Ю.П., щодо недопущення порушення строків розгляду справи відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 року суддю Лозко Ю.П. замінено на суддю Кострицького В.В.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону. 

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Отже, рішення суду оскаржене позивачем в частині задоволення позовних вимог, та саме в цій частині є предметом перегляду апеляційним судом.

Судом встановлено, що 01.01.2021 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22 114,00 доларів США та 102 010,00 грн 00 коп. Грошові кошти були передані з умовою їх повернення в строк до 31.12.2021 року у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування ними у розмірі 2% щомісячно. Також, 01.01.2021 року, між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22 114,00 доларів США. Грошові кошти були передані з умовою їх повернення в строк до 31.12.2021 року у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування ними у розмірі 2% щомісячно. Про що ОСОБА_2 власноручно написав розписку про отримання від ОСОБА_1 «двадцять две 114» під 2%.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач у визначений сторонами строк позику не повернув, дійшов висновку про стягнення з боржника суми боргу в національній валюті гривні.
Висновок суду про наявність підстав для стягнення боргу за договором позики та стягнення тільки тієї суми яка підтверджена розпискою є вірним, однак суд помилково стягнув позику в національній валюті, а тому рішення підлягає зміні в частині визначення валюти стягнення, виходячи з наступних мотивів.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення. 
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із розписки від 01.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі «двадцять две 114» під 2%.
Відповідно до договору позики від 01.01.2021 року п. 3.1.1 Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 22 114 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США, та 102 010 (сто дві тисячі десять) гривень.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає сума боргу у розмірі та у валюті, яка визначена договором, тобто 22 114 доларів США, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України та 533 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення суми боргу, у національній валюті гривні, тоді як позика надавалась у іноземній валюті долари США, і в позовній заяві позивач просив стягнути суму боргу у доларах США.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договорами позики від 01.01.2021 року встановлено, що позика передається під 2% щомісячно.
Таким чином, за користування грошовими коштами з ОСОБА_2 підлягає стягненню за договором позики № 1 в сумі 10 614,72 доларів США та за договором № 2 в сумі 5428,80 доларів США.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Кілійського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року скасуванню в оскарженій частині і ухваленням в цій частині нового судового рішення.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач ОСОБА_1 поніс та документально підтвердив сплату судового збору при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги, тому у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги необхідно присудити на користь позивача з відповідача судові витрати понесені у суді першої інстанції у сумі 12109,75 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі 18164,62.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 38157,52 доларів США та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП – НОМЕР_2 , заборгованість за договорами позики від 01.01.2021 року у розмірі – 38157,52 доларів США, що складається з суми основного боргу за договором від 01.01.2021 року у розмірі – 22114 доларів США та процентів за користування грошовими коштами у розмірі – 10614,72 доларів США, а також процентів за користування грошовими коштами за договором від 01.01.2021 року у розмірі – 5428,80 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП – НОМЕР_2 судові витрати понесені у суді першої інстанції у сумі – 12109,75 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі - 18164,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький