П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/18320/24                               Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
22 січня 2025 року                                                                                                                                       м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду  в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, які призвели до зменшення з 01.01.2024 її пенсії, до незаконного здійснення 14.08.2024 перерахунку добровільно виплаченої їй за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 пенсії та самовільного утримання з 14.08.2024 різниці між добровільно виплаченою та перерахованою на підставі протиправного рішення пенсією за період з 01.01.2024 по 31.08.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути утриману з неї різницю між добровільно виплаченою за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 пенсією та перерахованою на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №918150814515 від 14.08.2024 про перерахунок пенсії 14.08.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області утриматися від вчинення дій наслідком яких є зменшення її пенсії з 01.01.2024.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 у відкритті провадження відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення, а саме прийнятого у справі №240/34333/22.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що рішенням по справі №240/34333/22 не встановлювалось, що при перерахунку пенсії можливе її зменшення та можливе утримання з позивача добровільно виплаченої пенсії, тобто рішенням суду не встановлювалось, що перерахунок можливий з порушенням вимог ст.22 Конституції України, ст. 1215 ЦК України та правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц.
Отже, всупереч зазначеному в оскаржуваному судовому рішенні, має місце новий спір, який не був предметом розгляду у справі №240/34333/22, а позов не є заявою в порядку ст.383 КАС України щодо протиправної бездіяльності відповідача на виконання рішення суду у справі №240/34333/22.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4  ст. 304 КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 20.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ст.312 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
За відомостями комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" рішенням суду від 08.03.2023 у справі №240/34333/22 встановлено право позивача у доплаті підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй такого підвищення.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до положень ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 08.03.2023 у справі №240/34333/22 встановлено право позивача у доплаті підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй такого підвищення.
При цьому, у даній позовній заяві позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути утриману з неї різницю між добровільно виплаченою за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 пенсією та перерахованою на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №918150814515 від 14.08.2024 про перерахунок пенсії 14.08.2024 та утриматися від вчинення дій наслідком яких є зменшення її пенсії з 01.01.2024. 
Таким чином, вказані вимоги стосуються забезпечення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 у справі №240/34333/22.
Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 11 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо та його виконання не потребує ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
При цьому статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Крім того, відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Таким чином, вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. При цьому, слід відмітити, що лише у особи-позивача на користь якої ухвалено судове рішення наявне право на подання до суду першої інстанції заяви в порядку ст.ст.382-383 КАС України, тобто особи право якої відновлено шляхом прийняття вказаного рішення.
Судом першої інстанції вірно враховано, що в даному випадку не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.
Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція дотримана у постанові Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024   у справі №320/15401/23.
Разом з тим, слід зауважити, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
При цьому позивач просить повернути утриману з неї різницю між добровільно виплаченою пенсією та перерахованою на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №918150814515 від 14.08.2024 про перерахунок пенсії 14.08.2024.
Згідно вказаного рішення різниця розміру пенсії прослідковується у графі «Доплата по суду (стаття 39 ЗУ № 796) від мін. ЗП», тобто саме в частині пенсії, яка виплачується на виконання рішення суду.
Відтак судом першої інстанції вірно вказано, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення, а саме прийнятого у справі №240/34333/22.
Таким чином обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 20.07.2022 у справі №420/16529/21.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відкритті провадження, в адміністративній справі необхідно відмовити.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.