УХВАЛА
 
14 січня 2025 року            
м. Київ
 
справа № 750/17994/23
провадження № 61-386ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на неправомірні дії та бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_1 , 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ПАТ «Український інноваційний банк» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати неправомірними дії та бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 про відмову у винесенні постанов про закінчення цих виконавчих проваджень, оформлену листом від 20 листопада 2023 року; скасувати рішення про відмову у винесенні таких постанов; зобов`язати державного виконавця винести постанови про закінчення вище перелічених виконавчих проваджень, відкритих з примусового виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2020 року у справі                     № 750/4901/20. 
Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалою від 08 квітня 2024 року в задоволенні скарги відмовив. 
Чернігівський апеляційний суд постановою від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу ПАТ «Український інноваційний банк» задовольнив частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 01 червня 2021 року, відкритого з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2020 року у справі № 750/4901/20, залишив без змін.
В іншій частині ухвалу скасував. Зобов`язав державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_1 від 17 лютого 2021 року,                  № НОМЕР_2 від 03 березня 2021 року та № НОМЕР_3 від 04 березня 2021 року, відкритих з примусового виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2020 року у справі № 750/4901/20. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
09 січня 2025 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу     на постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в указаній вище справі.  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої                  статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року                                    № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України                    (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                            в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК Українималозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Предметом касаційного оскарження є постанова Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року, ухвалена під час вирішення процесуальних питань, пов`язаних із судовим контролем за виконанням судового рішення у справі                     № 750/4901/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Український інноваційний банк» про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення, повернення трудової                    книжки, стягнення з банку на користь ОСОБА_1 заборгованості із                  заробітної плати за період з 21 квітня 2017 року по 01 вересня 2017 року в                   сумі 90 779,13 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20 000,00 грн та 1 257,50 грн витрат зі сплати судового збору.
Тобто дана справа виникла з трудових відносин.
Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує                    вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                           (3 028,00 грн х 80 = 242 240,00 грн) та становить 231 135,10 грн, справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                            (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Схожий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 2-1401/11 (провадження № 61-15693ск24), від 04 жовтня 2023 року у справі № 569/24427/21 (провадження № 61-5048св23), від 13 грудня 2023 року у справі № 182/2842/22 (провадження № 61-17448ск23), від 21 жовтня 2024 року у справі № 2-169/2009 (провадження № 61-13882ск24).
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою               Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на неправомірні дії та бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_1 .
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко