У х в а л а
24 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 752/5494/20
Провадження № 61-6897ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Боднар Богдана Євгеніївна (далі - адвокат), 
на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржниці за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання дітей разом із батьком,
за зустрічним позовом скаржниці до позивача за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю та
в с т а н о в и в :
1.           11 травня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 16314/0/220-24 від 13 травня 2024 року), у якій просила: (1) поновити строк на касаційне оскарження; (2) скасувати зазначену постанову та залишити без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року.
2.           20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця маланадати:
-                   документ про сплату судового збору у визначеному розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону, а також докази надсилання цих документів всім іншим учасникам справи;
-                   докази надіслання копій касаційної скарги та доданих до неї матеріалів тим учасникам справи, яким скаржниця не надіслала цю скаргу з додатками раніше (до електронного кабінету, а у разі його відсутності - у паперовій формі листом з описом вкладення);
-                   додаткове обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження та необхідності його поновлення. Мотивував так: 
адвокат вважає, що «останній день подачі касаційної скарги припадає на суботу 11 квітня 2024 року»; у касаційній скарзі зазначила, що повний текст оскарженої постанови скаржниця отримала електронною поштою 10 квітня 2024 року. Для підтвердження цього надала знімок екрана з електронної скриньки з листом Київського апеляційного суду, надісланим «вчора, 09:44» на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1. У цьому листі суд апеляційної інстанції повідомив про надсилання у вкладенні документа із накладеним електронним підписом, який зареєстрований в автоматизованій системі документообігу суду 10 квітня 2024 року за вихідним номером 752/5494/20/70664/2024. Однак на знімку екрана це вкладення відсутнє, його скаржниця суду не надала. Зі змісту зазначеного листа неможливо встановити, чи дійсно апеляційний суд 10 квітня 2024 року надіслав на електронну пошту скаржниці саме електронну копію постанови від 18 березня 2024 року (№ у ЄДРСР 118225392);
скаржниця не підтвердила те, що апеляційний суд не надав їй або адвокату оскаржену постанову у день виготовлення повного тексту останньої, не надіслав цю постанову поштою чи надіслав, але скаржниця або її адвокат не отримали судове рішення до 10 квітня 2024 року (відповідна інформація може бути у матеріалах справи, яких у Верховного Суду немає); 
навіть ураховуючи доводи скаржниці про те, що копію оскарженої постанови вона отримала 10 квітня 2024 року, тридцятиденний строк на її оскарження сплив у п`ятницю 10 травня 2024 року, а касаційну скаргу адвокат сформувала у системі «Електронний суд» 11 травня 2024 року, помилково вважаючи, що сплив відповідного строку «припадає на вихідний день».
3.           Копію ухвали від 20 червня 2024 року скаржниця отримала електронною поштою 9 липня 2024 року через систему «Електронний суд». Такі відомості підтверджує повідомлення про доставлення електронного листа.
4.           18 липня 2024 року адвокат через систему «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків (вх. № 24209/0/220-24 від 19 липня 2024 року). На виконання ухвали суду надала документ про сплату судового збору у встановленому розмірі, докази надіслання копій касаційної скарги та доданих до неї матеріалів позивачу та службі у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, а також докази отримання постанови апеляційного суду. Мотивувала прохання поновити строк на касаційне оскарження цієї постанови так: 
-                  вступна та резолютивна частини оскарженої постанови проголошена 18 березня 2024 року;
-                  повний її текст отриманий 10 квітня 2024 року, що підтверджує скріншот повідомлення про надіслання й отримання електронного листа;
-                  останній день подання касаційної скарги припадає на суботу 11 квітня 2024 року, оскільки строк відраховується з наступного дня після отримання рішення на електронну пошту;
-                  оскільки закінчення строку припадає на вихідний день, то касаційна скарга подана 11 травня 2024 року з дотриманням передбаченого тридцятиденного строку;
-                  згідно з практикою Європейського суду з прав людини поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного та касаційного провадження.
5.           5 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив на десять днів строк на усунення недоліків касаційної скарги з дня вручення скаржниці чи адвокатові тієї ухвали. Мотивував так:
-                   адвокат замість того, щоб надати відповідне обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, пояснила суду, що відлік цього строку слід починати з наступного дня після отримання 10 квітня 2024 року скаржницею оскарженої постанови, і що скаржниця подала касаційну скаргу в межах передбаченого строку, бо останній день для подання касаційної скарги нібито припав «на суботу 11 квітня 2024 року», який є вихідним днем;
-                   адвокат помилилася під час обчислення строку на касаційне оскарження та за цієї помилки не мала наполягати на своїй правоті. Наступним днем після отримання скаржницею копії оскарженої постанови було 11 квітня 2024 року. Тому 30-ий день для подання касаційної скарги сплинув у п`ятницю (робочий день) 10 травня 2024 року (20 днів у квітні (11 - 30 квітня 2024 року) та 10 днів у травні (1 - 10 травня 2024 року). На вказану обставину Верховний Суд звернув увагу в ухвалі від 20 червня 2024 року, однак адвокат це зауваження проігнорувала. У заяві про усунення недоліків (вх. № 24209/0/220-24 від 19 липня 2024 року) стверджувала, що суд помилився у підрахунку днів;
-                   обґрунтування поважності причин пропуску скаржницею строку на касаційне оскарження адвокат не надала, а зроблені розрахунки днів не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
6.           20 вересня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» заяву про поновлення строку на касаційне оскарження (вх. № 30188/0/220-24 від 20 вересня 2024 року), у якій зазначила, що вона з 9 по 13 квітня 2024 року хворіла (надала копію відповідної довідки); крім медичних препаратів, лікар рекомендував уникнути навантаження на очі протягом п`яти діб і «робоче комп`ютерне навантаження». Ураховуючи це, не могла подати касаційну скаргу 10 квітня.
7.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що за неповажності підстав для поновлення скаржниці строку на касаційне оскарження слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
7.1.       В ухвалі від 20 червня 2024 року Верховний Суд звернув увагу адвоката та скаржниці, що оскільки належного обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржниця не навела, слід додатково обґрунтувати причини його пропуску та необхідність поновлення.
7.2.       18 березня 2024 року апеляційний суд проголосив лише вступну та резолютивну частини постанови, а повне судове рішення склав 5 квітня 2024 року. Останнім днем строку на її касаційне оскарження був понеділок 6 травня 2024 року. 11 травня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала касаційну скаргу в системі «Електронний суд», тобто пропустила строк на касаційне оскарження. Просила поновити цей строк, оскільки скаржниця отримала постанову апеляційного суду електронною поштою 10 квітня 2024 року. Ураховуючи це, строк на таке оскарження сплив у п`ятницю 10 травня 2024 року. Належного обґрунтування поважності причин подання касаційної скарги після вказаної дати адвокат не навела.
7.3.       В ухвалі від 5 вересня 2024 року Верховний Суд визнав неповажними причини пропуску скаржницею строку на касаційне оскарження та продовжив строк для усунення недоліків касаційної скарги. Однак адвокат 20 вересня 2024 року сформувала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій зазначила, що не могла подати касаційну скаргу вчасно через хворобу, яка тривала з 9 до 13 квітня 2024 року включно. Тоді як 10 квітня 2024 року скаржниця тільки отримала повний текст оскарженої постанови. Тому хвороба адвоката до 13 квітня 2024 року не могла бути об`єктивною підставою подання касаційної скарги після спливу 10 травня 2024 року 30-денного строку з дня отримання скаржницею копії постанови апеляційного суду. Отже, наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними.
7.4.       Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
7.5.       За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
7.6.       Оскільки суд визнав неповажними підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
8.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
8.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
8.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
8.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
8.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
8.5.       Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази проти первісних позовних вимог та на користь її зустрічних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене, зокрема строком касаційного оскарження судових рішень. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.
8.6.       Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення з пропуском строку на касаційне оскарження. Належного обґрунтування підстав для поновлення цього строку немає. Тому суд визнав наведені скаржницею підстави неповажними. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, 390, частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання дітей разом із батьком і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю.
2.           Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко