ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/26920/24
Провадження № 22-ц/820/363/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представниці позивачки        Карєпової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – УПФ) про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.
ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПФ як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби» (далі – Закон №2262-ХІІ). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на недоотриману нею пенсію. Позивачка є дочкою та єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 , вони проживали разом однією сім`єю.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі №560/9569/22 зобов`язано УПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 квітня 2019 року на підставі наданої довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення від 17 серпня 2022 року №11/7447 з урахуванням проведених виплат. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року у справі №560/8032/23 зобов`язано УПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 грудня 2022 року з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» №713 від 14 липня 2021 року з урахуванням виплачених сум.
УПФ на виконання рішення суду у справі №560/9569/22 нарахувало суму доплати за період з 1 серпня 2022 року до 31 грудня 2022 року в розмірі 10 722 грн 55 коп., а на виконання рішення суду у справі №560/8032/23 – суму доплати за період з 1 грудня 2022 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 22 000 грн. За життя ОСОБА_2 не отримала ці нарахування в сумі 32 722 грн 55 коп.
24 липня 2024 року позивачка звернулася до УПФ із заявою про виплату їй недоотриманих ОСОБА_2 сум пенсії згідно з указаними рішеннями суду, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що виконання цих рішень здійснюється за окремою бюджетною програмою, а стягувачем за ними є ОСОБА_2 .
На запит нотаріуса УПФ повідомило, що у разі смерті пенсіонера суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, та членів їх сімей і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з УПФ на свою користь 32 722 грн 55 коп. недоотриманої пенсії після смерті матері ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з УПФ на користь  ОСОБА_1 недоотриману пенсію в сумі 32 722 грн 55 коп., яка набута нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 як єдина спадкоємиця ОСОБА_2 за законом набула право на недоотриману нею пенсію в порядку спадкування, а УПФ неправомірно перешкоджає позивачці у реалізації цього права.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі УПФ просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виплата пенсій особам, звільненим з військової служби, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. На виконання рішень адміністративного суду сума пенсії не була виплачена ОСОБА_2 за життя через відсутність відповідного фінансування. Право на пенсію належить безпосередньо пенсіонеру та не входить до складу його спадщини, а тому після смерті пенсіонера суми недоотриманої ним пенсії виплачуються тим членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. ОСОБА_1 не довела свою належність до таких осіб і не набула права на недоотримані ОСОБА_2 суми пенсії в порядку спадкування. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми статей 1218, 1227 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статті 52 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), статті 91 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), статті 61 Закону №2262-ХІІ та не застосував положення статей 19, 274 ЦПК України.
У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті ОСОБА_2 вони проживали разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПФ як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону 2262-ХІІ.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі №560/9569/22 зобов`язано УПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 квітня 2019 року на підставі наданої довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення від 17 серпня 2022 року №11/7447 з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року у справі №560/8032/23 зобов`язано УПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 грудня 2022 року з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» №713 від 14 липня 2021 року з урахуванням виплачених сум.
За життя ОСОБА_2 не отримала ці пенсійні виплати в сумі 32 722 грн 55 коп.
24 липня 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до УПФ із заявою про виплату їй недоотриманих ОСОБА_2 сум пенсії згідно з указаними рішеннями суду, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що виконання цих рішень здійснюється за окремою бюджетною програмою, а стягувачем за ними є ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті  ОСОБА_2 в установленому законом порядку.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо порядку розгляду справи

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
За змістом указаних процесуальних норм у порядку спрощеного позовного провадження судом розглядаються малозначні справи чи справи незначної складності та визначеної пріоритетності, за виключенням справ, які повинні бути розглянуті судом у порядку загального позовного провадження.
До справ, які підлягають обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження віднесені, зокрема, справи у спорах щодо спадкування.
Отже, справи у спорах про визнання права на спадщину мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до УПФ про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Порушення судом норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

б) щодо вирішення спору по суті

Статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
В силу статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Із положень статті 1227 ЦК України слідує, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Як передбачено статтею 52 Закону №1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Відповідно до статті 91 Закону №1788-ХІІ суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Згідно зі статтею 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.  Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.
Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. У разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування виникає у спадкоємців за законом почергово.
Дочка спадкодавця відноситься до спадкоємців першої черги за законом.
Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити).
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону №1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року (справа №428/6685/19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 січня 2020 року (справа №200/10269/19-а) зазначив, що закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді, зокрема, пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї. Тобто, у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
У цій же постанові Верховний Суд виснував, що за встановлених судами обставин (пенсійний орган протиправно відмовив члену сім`ї померлого у виплаті нарахованих останньому сум пенсії) спір між пенсійним органом і членом сім`ї померлого, якому нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія, є публічно-правовим.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_2 як особа, звільнена з військової служби, за життя не одержала пенсію за вислугу років у розмірі 32 722 грн 55 коп.
Упродовж 6 місяців після смерті ОСОБА_2 позивачка як член її сім`ї звернулася до УПФ за виплатою суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, однак їй було відмовлено.
Отже, недоотримана  ОСОБА_2 сума пенсії повинна бути виплачена ОСОБА_1 як члену сім`ї, внаслідок чого ця пенсія не увійшла до складу спадщини ОСОБА_2 та не успадкована позивачкою.
Враховуючи         принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема щодо вирішення справи у межах предмету та підстав заявленого позивачем позову, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з УПФ недоотриманої  ОСОБА_2 пенсії в порядку спадкування не підлягають задоволенню.
Водночас ОСОБА_1 вправі оскаржити відмову УПФ у виплаті недоотриманої  ОСОБА_2 суми пенсії в порядку адміністративного судочинства.
Суд першої інстанції не врахував указані норми закону та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 .

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

Всупереч вимог процесуального закону суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного провадження, хоча судовий розгляд мав бути проведений у порядку загального позовного провадження.
Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, внаслідок чого його рішення не може залишатися в силі.
В позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
В позові ОСОБА_1 відмовлено, а тому понесені нею судові витрати не можуть бути покладені на відповідача.
Водночас, оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено, то з неї на користь УПФ слід присудити обґрунтовано понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ) встановлено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Як передбачено частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
ОСОБА_1 подала позов в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а тому за подання позову вона мала сплатити судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп. (3028?0,4?0,8).
УПФ також подало апеляційну скаргу в електронній формі. Відтак, за подання апеляційної скарги УПФ повинно було сплатити судовий збір у розмірі 1 162 грн 75 коп. (968,96?150?0,8). Ці витрати солід покласти на позивачку.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
В позові ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження – 29005, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Гната Чекірди, 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 21318350) 1 162 гривні 75 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стефанишин С.Л.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 39