ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 
 
27 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 755/1762/20
провадження № 51-3404км22
 
27 лютого 2025 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року стосовно  ОСОБА_3 , задовольнила її частково,  скасувала вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 
2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року (упорядку 
ч. 2 ст. 433 КПК України), звільнила ОСОБА_3  від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрила кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільні позови залишила без розгляду.
Я погоджуюся із цим рішенням, проте, викладаю співпадаючу окрему думку з огляду на таке.
Закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й у постанові, в якій ухвалено рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
У зв`язку з цим, вважаю, що скасувавши вирок та ухвалу і закривши кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, колегія суддів в постанові мала б вирішити питання розподілу процесуальних витрат, а саме: стягнення з ОСОБА_3 витрат за проведення судово-медичних експертиз на користь держави та витрат на правову допомогу на користь потерпілих.
Суддя                                                                                                                       ОСОБА_4