ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 р.	Справа № 642/7263/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Грінчук О.П., м. Харків, повний текст складено 24.12.24 у справі № 642/7263/24
          за позовом    ОСОБА_1  
          до     ІНФОРМАЦІЯ_1 
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – відповідач), в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 364 від 30.09.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП; закрити провадження у справі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що  Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку; до 19.05.2024 норми ч.3 ст.210 КУпАП, яка була застосована до позивача, не існувало. Звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення, усупереч пункту 3 розділу ІІ Інструкції, не зазначено чіткий час вчинення адміністративного правопорушення, а лише міститься вказівка про вчинення адміністративного правопорушення під час дії особливого періоду, оголошеного Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014, який діє і на теперішній час. Акцентує увагу, що позивача звільнено з лав МВС 04.10.2023, отже, відповідний обов`язок стати на військовий облік у зв`язку з дією особливого періоду виник у нього на час звільнення та дії відповідних норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме у тій редакції, яка була чинною на момент звільнення позивача, а не на момент набрання чинності змін до вказаного Закону, які внесені абз. 8 підп. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633-ІХ, котрий набрав чинності 18.05.2024. Вказує, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції помилково ототожнив відповідний обов`язок стати на військовий облік з дією Закону №3633-ІХ та загальною мобілізацією, які на час звільнення позивача не існували, натомість названий обов`язок виник у позивача значно раніше саме за нормами п. 2 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, станом на час його звільнення. Крім того, наголошує, що оскаржувана постанова, усупереч п.14 розділу ІІ Інструкції, не вручена позивачу під підпис та у ній не зазначена дата вручення, про що свідчить те, що в графі «дата отримання постанови» жодної дати не вказано, а у графі «постанову від отримав» стоїть нерозбірлива дата чи то «10.01.2024» чи то «10.09.2024», хоча спірна постанова датована 30.09.2024; судом не було досліджено, що всупереч абз.1 п.4 розділу ІІ Інструкції уповноваженою особою, яка складає протокол, позивачу не було доведено зміст статті 63 Конституції України та не були роз`яснені права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що свідчить відсутність дати та підпису позивача у протоколі про зазначене (абз.1 п.4 розділу ІІ Інструкції).
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
28.02.2025 представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16.02.1998 ОСОБА_1 взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як убачається з відомостей позовної заяви, а також копії облікової карточки ОСОБА_1 , наданої представником відповідача до відзиву, 02.12.1999 позивача знято з військового обліку військовозобов`язаних запасу, як такого, що прийнятий на службу рядового і начальницького складу МВС України.
04.10.2023 відповідно до витягу з наказу начальника ГУ НП в Харківській області №446 о/с від 04.10.2023 позивача звільнено з лав Національної поліції за станом здоров`я.
15.07.2024 позивач оновив свої дані в застосунку «Резерв+».
30.09.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про взяття його на військовий облік.
Як убачається з облікової карточки позивача ОСОБА_1 , його 30.09.2024 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За результатами перевірки документів та відомостей начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 364 від 30.09.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення: 30.09.2024 гр. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про взяття на військовий облік. Встановлено, що зазначений громадянин не перебуває на військовому обліку у ТЦК та СП за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, чим порушив вимоги аб. 1 підп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлених у Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України від 30.12.2022 №1487. Правопорушення вчинене під час дії особливого періоду.
Згідно з письмовими поясненнями-заявою ОСОБА_1 від 30.09.2024 він визнав, що на військовий облік в передбачений термін не став, в чому розкаюється.
За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення 30.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято постанову № 364 про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Відповідно до спірної постанови її винесено у зв`язку з тим, що 30.09.2024 гр. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про взяття на військовий облік. Встановлено, що зазначений громадянин не перебуває на військовому обліку у ТЦК та СП за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, чим порушив вимоги аб. 1 підп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлених у Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України від 30.12.2022 за №1487. Правопорушення вчинене під час дії особливого періоду. На підставі викладеного ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування, закриття провадження у справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП в умовах особливого періоду, оскільки позивачем порушено вимоги, визначені Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2) до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 за №1487, а саме: невчасно став на військовий облік.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII (далі також – Закон № 2232-XII), ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1, 3, 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Пунктом 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (в редакції, станом на час звільнення позивача з лав національної поліції) передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних підлягають, зокрема, звільнені зі служби поліцейські.
Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України від 30.12.2022 №1487, затверджено правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Приписами п.1 ч.1 Правил визначено обов`язок громадян перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання – у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної політики.
З 19.05.2024 до Закону № 2232-ХІІ внесені зміни, зокрема, пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку.
Також 19.05.2024 набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внаслідок чого стаття 210 КУпАП в редакції Закону України № 3696-IX від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року, передбачає відповідальність за:
- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (частина перша);
- повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (частина друга).
За вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період передбачено стягнення від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210 КУпАП).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і на час розгляду справи.
Відповідно до примітки ст. 210 КУпАП в редакції Закону України № 3696-IX положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Крім того, відповідно до аб. 8 підп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»: звільнені зі служби громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які мають спеціальні звання (класні чини), у тому числі у зв`язку з виходом на пенсію, з Міністерства внутрішніх справ України, Національного антикорупційного бюро України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, органів та підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Служби судової охорони, органів прокуратури, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, Бюро економічної безпеки України, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання.
Постановою КМУ від 16 травня 2024 року за № 559 "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа" передбачено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа. Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):
в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);
у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.
Військово-обліковими документами є посвідчення про приписку до призовної дільниці; військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.
Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
З огляду на те, що позивача, який має спеціальні звання (класні чини), звільнено зі служби з Міністерства внутрішніх справ України, він зобов`язаний був протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом № 3633-ІХ, а саме з 19.05.2024 до 16.07.2024, стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання.
Разом з тим установлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про взяття на військовий облік лише 30.09.2024.
Доводи апеляційної скарги про те, що норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності, набрала чинності з 19.05.2024, тому відповідно до ст. 58 Конституції України немає зворотної дії у часі і не може бути до нього застосована, колегія суддів вважає помилковими, оскільки триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, неперебування ОСОБА_1 на військовому обліку станом на 30.09.2024 внаслідок непостановки на військовий облік за новим зареєстрованим місцем проживання є триваючим адміністративним правопорушенням. Оскільки воно було виявлене ТЦК, коли позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про взяття на військовий облік (протокол про адміністративне правопорушення від 30.09.2024), тобто вже після набрання чинності 19.05.2024 частиною 3 ст. 210 КУпАП, позивача правомірно притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення за вказаною нормою Закону.
Позивач самостійно підтвердив той факт, що він не перебував на військовому обліку та звернувся до відповідача з заявою про взяття його на такий облік лише 30.09.2024.
Неперебування відповідача на військовому обліку станом на 30.09.2024 вбачається також з його облікової карточки, доданої представником відповідача до відзиву на позов.
Водночас, як убачається зі спірної постанови від 30.09.2024, в ній відсутні відомості про те, що часом вчинення правопорушення є момент звільнення ОСОБА_1 (04.10.2023), на що посилається представник позивача. Згідно з оскаржуваною постановою 30.09.2024 під час явки ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що гр. ОСОБА_1 не стоїть на військовому обліку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення представника позивача в тій частині, що на момент звільнення позивача з поліції норми ч.3 ст. 210 КУпАП не існувало, оскільки з аналізу змісту постанови №364 від 30.09.2024, а також норм чинного законодавства вбачається, що ОСОБА_1 у порушення аб. 8 підп. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» протягом 60 днів з дня набрання чинності цим законом не став на військовий облік, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка станом на момент виявлення правопорушення, 30.09.2024, вже діяла.
Бездіяльність, яка інкримінується ОСОБА_1 , фактично мала місце з 19.05.2024, тобто в момент чинності ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оновлення військово-облікових даних позивачем 15.07.2024 у «Резерв +» не свідчить про те, що особа стоїть на військовому обліку, а отже не заслуговує на увагу посилання позивача на необхідність застосування примітки до ст. 210 КУпАП.
Зважаючи на викладене, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною і підстави для її скасування відсутні, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить всі необхідні реквізити та відомості, передбачені статтею 256 КУпАП, зокрема опис суті адміністративного правопорушення, що є достатнім для кваліфікації дій позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП, містить відомості про роз`яснення позивачу прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 11.00 год 30 вересня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , вручення примірника протоколу позивачу, про що позивачем поставлено власноручний підпис, тому безпідставними є доводи позивача щодо складення вказаного протоколу з порушенням вимог закону.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не відображає в повному обсязі (день, місяць і рік вчинення) адміністративного правопорушення, оскільки такі спростовуються матеріалами справи (день, місяць і рік вчинення зазначені розбірливо), водночас постанова містить дані про дату отримання примірника постанови позивачем (30.09.2024), про що позивачем поставлено власноручний підпис (а.с. 11, зворот).
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 у справі № 642/7263/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк