ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УК РАЇНИ 
 
22 січня 2025 року  
м. Київ 
 
справа № 207/3019/17 
провадження № 61-4142св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І.,  Лідовця Р. А.,  	
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,
заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт  Форс»  (далі  -  ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому проваджені правонаступником. 
 
Заяву обґрунтувало тим, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року у справі № 207/3019/17 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 630002896 у розмірі 33 913,00 грн та 1 600,00 грн витрат на сплату судового збору. Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано стягувачу ПАТ «Альфа-банк» виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення у справі № 207/3019/17 зі строком пред`явлення до 13 липня 2021 року. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від  18 лютого 2022 року замінено сторону стягувача у справі № 207/3019/17 з АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»). 02   березня 2023 року виконавчий лист Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3019/17 від 31 липня 2018 року повернуто стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 09 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» (далі - ТОВ  «Кампсіс») уклали договір № 09-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в  тому числі за договором кредиту № 630002896. 29 травня 2023 року ТОВ  «Кампсіс» та ТОВ «Дебт Форс» уклали  договір № 29-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого  ТОВ «Кампсіс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 630002896. 
 
З огляду на викладене та те, що строк на пред`явлення виконавчого листа Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3019/17 після його повернення стягувачу 02 березня 2023 року ще не минув і зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не виконано, ТОВ «Дебт Форс» просило суд змінити вибулого стягувача - ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є  ТОВ «Вердикт Капітал, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року у складі судді Скиби С. А. у задоволенні заяви ТОВ  «Дебт Форс» про заміну вибулої сторони стягувача у виконавчому проваджені ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником ТОВ «Дебт Форс» у цивільній справі за позовом ПАТ  «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заміна стягувача, як сторони виконавчого провадження, неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і він не був поновлений судом.
 
Водночас суд першої інстанції виходив із того, що рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року у  справі № 207/3019/17, яке набрало законної сили, не виконано, виконавче провадження не відкривалося, строк пред`явлення виконавчого листа у справі  № 207/3019/17 до виконання пропущено і підстав для його поновлення немає.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» задоволено. Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року скасовано. Заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником задоволено. Замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого виступає ТОВ «Вердикт Капітал», боржник - ОСОБА_1 .
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про  задоволення вимог заяви, апеляційний суд виходив із того, що ТОВ «Дебт Форс» у  своїй заяві не просило суд здійснити заміну сторони виконавчого провадження, а просило замінити сторону стягувача правонаступником, тобто йдеться про процесуальне правонаступництво. 
 
Водночас апеляційний суд дійшов висновку про те, що для заміни стягувача його правонаступником (процесуальне правонаступництво) не має значення відкрите або закрите виконавче провадження, а отже, немає й перешкод для задоволення заяви про таку заміну, і суд повинен перевірити лише правові підстави такої заміни. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи   
   
У березні 2024 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивував тим, що:
 
-  суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Дебт Форс»про заміну сторони стягувача у виконавчому проваджені;
 
- у апеляційного суду були відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки правонаступник стягувача ТОВ «Дебт Форс» у матеріальних правовідносинах не набув тих прав, які втратив попередній кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку зі спливом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання;
 
-  у березні 2023 року ТОВ «Дебт Форс» вже зверталося до суду із заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником у  цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896, і ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від   07 вересня 2023 року у справі № 207/3019/17 йому було відмовлено у задоволенні такої заяви.
 
Водночас у касаційній  скарзі заявник виклав клопотання, в якому порушив питання про зупинення виконання оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року до закінчення касаційного перегляду справи.
 
У жовтні 2024 року ТОВ «Дебт Форс» подало до Верховного Суду пояснення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність ухваленого судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 березня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків, зокрема для надання доказів доплатити судового збору. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року (після усунення недоліків)  відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , з підстав, визначених у статті 389  Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано з Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 207/3019/17; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
У травні 2024 року матеріали справи № 207/3019/17 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2025 року справу № 207/3019/17 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.  
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є   неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування   судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з  урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріали справи свідчать про те, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року у справі № 207/3019/17 позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 913,00 грн та 1 600,00 грн витрат на сплату судового збору. Рішення суду набрало законної сили 12 липня 2018 року.
 
31 липня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видав стягувачу ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення у справі № 207/3019/17 зі строком пред`явлення до 13 липня 2021 року.
 
21 грудня 2020 року ПАТ «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» (далі - ТОВ «ФК «Флексіс») уклали договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ  «ФК Флексіс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту № 630002896. 
 
21 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 21-12/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» відступило, а ТОВ  «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту № 630002896.
 
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року замінено сторону стягувача у справі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896, з АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
 
02 березня 2023 року виконавчий лист Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3019/17 від  31  липня 2018 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37  Закону України «Про виконавче провадження» повернуто державним виконавцем стягувачу.
 
09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс» укладено договір № 09-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту № 630002896.
 
29 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс» та ТОВ «Дебт Форс» уклало договір      №  29-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту № 630002896.
 
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2023 року у справі № 207/3019/17, з  урахуванням ухвали цього ж суду від 27 вересня 2023 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ТОВ «Дебт Форс» від 10 серпня 2023 року про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником у цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 відмовлено.  
 
У своїй новій заяві ТОВ «Дебт Форс» просило суд змінити вибулого стягувача   ТОВ  «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у  виконавчому листі  № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
 
Посилалося, зокрема на те, що строк на пред`явлення виконавчого листа Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області  у справі № 207/3019/2017 після його повернення стягувачу 02 березня 2023 року ще не минув і зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не виконано.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Дебт Форс» та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення вимог цієї заяви, апеляційний суд виходив із того, що ТОВ «Дебт Форс» у своїй заяві не просило суд здійснити заміну сторони виконавчого провадження, а суд просило замінити сторону стягувача правонаступником, тобто йдеться про процесуальне правонаступництво. 
 
Водночас апеляційний суд дійшов висновку про те, що для заміни стягувача його правонаступником (процесуальне правонаступництво) не має значення відкрите або закрите виконавче провадження, а отже не має й перешкод для задоволення заяви про таку заміну, і суд повинен перевірити лише правові підстави такої заміни. 
 
Верховний Суд не погоджується із такими висновками апеляційного суду з огляду на таке. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування 
 
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду .
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами , прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у  цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних  процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а  також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й  позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових           рішень.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України                 (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або           законом.
 
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах .
 
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Тож, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, то якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.
 
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
 
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
 
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від  03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.
 
Водночас варто звернути увагу і на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а  здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
 
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку  суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке  стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з  процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається         закінченим.
 
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
 
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо    ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За  відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
 
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження№ 14-197цс21, пункти 127- 130).
 
Матеріали справи, яка переглядається, свідчать про те, що у своїй заяві ТОВ «Дебт Форс» просило суд змінити вибулого стягувача  ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у  виконавчому листі  № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк»,  правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал,  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 2 а.с. 169).
 
Посилалося зокрема на те, що строк на пред`явлення виконавчого листа Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №  207/3019/17 після його повернення стягувачу 02 березня 2023  року  ще не минув і зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не виконано (т. 2 а.с. 165).
 
Змістовний аналіз наведених вимог заяви та її мотивів дає Верховному Суду підстави для висновку про те, що ТОВ  «Дебт Форс» мало на меті не просто  отримати процесуальний статус стягувача, а хотіло змінити сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року у справі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за виконавчим листом, виданим 31 липня 2018 року, на  підставі матеріального правонаступництва за договором від 29 травня 2023   року № 29-05/23 про відступлення прав вимоги, для стягнення боргу, а тому переконувало, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився.
 
Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, належно не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, про те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а  здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу; не надав оцінку справжній меті (суті) вимог заяви ТОВ  «Дебт Форс» та передчасно дійшов висновку про їх задоволення.
 
Крім того, апеляційний суд не дослідив питання того, чи відкривалось виконавче  провадження за виконавчим листом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №  207/3019/2017, виданим 31 липня 2018 року, з урахуванням того, що у цьому виконавчому листі є відмітка державного виконавця про його повернення стягувачу 02 березня 2023  року на підставі пункту 1 частини першої статті 37  Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а.с. 174 зворот); не перевірив, чи було перервано строк на пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання і чи не пропущений такий строк заявником.
 
З огляду на викладене оскаржувану постанову апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд апеляційний розгляду.
 
Отже, наведені заявником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом   частиною   другою статті 389 ЦПК України, знайшли своє часткове підтвердження.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про  задоволення касаційної скарги частково, скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної  інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене,  розглянути заяву ТОВ  «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача у виконавчому проваджені правонаступником з  огляду на справжню суть її вимог, перевірити питання строків пред`явлення виконавчого листа, виданого 31 липня 2018 року, до  виконання, ухвалити законне та справедливе судове рішення по суті спору  відповідно до встановлених обставин та вимог закону за наявного складу сторін.
 
Щодо судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник    	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Б. І. Гулько      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець