УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 185/9084/24
провадження № 61-602ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення житлової субсидії та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), у якому просила суд: стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області житлову субсидію відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632 з урахуванням фактичних доходів - заробітної плати у розмірі, що залишається після сплати податку на доходи фізичних осіб, в сумі 4 150, 13 грн; стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на її користь моральну шкоду в сумі 5 000, 00 грн.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024року, відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз'яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
09 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024року, у якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права.
ОСОБА_1 , зокрема, вказує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій суперечать статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах, оскільки спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції. При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 27 березня 2024 року в справі № 761/4606/20.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
За приписами частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Пунктом 2 частини першої статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справиу публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодооскарження його рішень (нормативно-правових актівчи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорівзаконом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Публічно-правовий спір - це заснований на публічному праві спір між двома чи більше учасниками правовідносин, в яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).
Згідно з частиною п'ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноваженьабо іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаютьсяадміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженніз вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення житлової субсидії та моральної шкоди, посилаючись на непроведення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахунку раніше призначеної житлової субсидії згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632.
Встановивши, що спірні правовідносини у цій справі обумовлені здійсненням відповідачем, який суб'єктом владних повноважень, владних управлінських функцій щодо вчинення дій з перерахунку позивачу субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, та правильно відмовив у відкритті провадження у справі.
Посилання заявника на висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 27 березня 2024 року в справі № 761/4606/20, є безпідставними, оскільки обставини у вказаній справі не є подібними до обставин, встановлених судами у цій справі.
Інші доводикасаційної скарги не спростовуютьправильних висновківсудів попередніх інстанцій та на законність судових рішень не впливають.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 02 вересня 2024 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення житлової субсидії та моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко