УХВАЛА
 
22 січня 2025 року
м. Київ
справа № 386/1002/21
провадження № 51 - 210 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області  від 13 березня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду                                  від 15 жовтня 2024 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4  висуває вимогу про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень. 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Верховний Суд дійшов висновку, що цих вимог не дотримано.
Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у 
ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Відповідно до  ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_4 , оспорюючи винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2  ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),  відповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та зібраним доказам у кримінальному провадженні, просить дати цим доказам іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК не може бути предметом касаційного розгляду.
Також захисник не вказує й конкретних порушень вимог норм матеріального та процесуального права, які, на його думку, були допущені апеляційним судом при перевірці вироку, зважаючи на приписи ст. 419 КПК, та не конкретизувала, на які саме доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 не було надано відповіді судом апеляційної інстанції.
Крім того, як убачається з мотивувальної частини касаційної скарги, захисник оскаржує судові рішення щодо ОСОБА_5 лише в частині засудження останнього за ч. ч. 1, 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), не оскаржуючи при цьому кваліфікацію дій останнього за ч. 2 ст. 309 КК, а у вимогах до суду касаційної інстанції просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за                    ч. ч. 1,  2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК, чим допускає суперечності.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Однак, захисником додано до касаційної скарги вирок районного суду                                від 13 березня 2024 року та ухвалу апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є деперсоніфіковані, та зі змісту яких неможливо ідентифікувати осіб.
При цьому, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з положеннями ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, 
що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
З урахуванням зазначеного касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків.
Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишити без руху та надати їй строк для усунення вказаних недоліків упродовж десяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити останній, що в разі неусунення недоліків у встановлений строк касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                          ОСОБА_3