КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/17754/24                                    Головуючий у 1 інстанції: Скрипка О.І.       
Провадження №22-ц/824/6462/2025                Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
5 березня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                           Гаращенка Д.Р.
суддів                                         Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                          Ганжалі С.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житло-сервіс», треті особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, Центральне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, Київська міська рада, Профспілка працівників державний установ м.Києві про поновлення на попередній роботі та про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Житло-сервіс» про поновлення на попередній роботі та про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову в якій просив  зупинити  дію Наказу "Про звільнення за систематичне невиконання обов`язків ОСОБА_1 " від 21.11.24 №145-к/тр; накласти арешт на грошові кошти, які дорівнюють 20000 грн (сума попередніх судових витрат), і знаходяться на р/р: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; в ГУ по м. Києву та Київській області АТ`Ощадбанк", МФО 322669, ЄДРПОУ 31025659;  заборонити Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (Дніпровська набережна, 25б, м. Київ, 02081, ЄДРПОУ 31025659) ліквідовувати посаду: "Начальник юридичного відділу"; заборонити Київській міській Раді (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, код ЄДРПОУ 22883141) ліквідовувати або реорганізовувати Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (Дніпровська набережна, 25б, м. Київ, 02081, ЄДРПОУ 31025659).
 
В обґрунтування заяви зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим реальне виконання рішення суду, зокрема відповідач  з метою зробити неможливим виконання рішення суду може ліквідувати посаду начальника юридичного відділу, затримати виплату заробітної плати.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що в заяві про забезпечення позову не зазначив жодних вагомих підстав, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, які він просив застосувати у своїй заяві. Зупинення дії наказу про його звільнення, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, а також зважаючи на те, що заборона вчиняти будь-які дії може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи 
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 07 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанціїта ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим реальне виконання рішення суду.
Вважає ухвалу суду першої інстанції не обґрунтованою, а відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову безпідставною.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Деснянського суду Київської області  від 23 грудня 2024 року  та задовольнити заяву про  забезпечення позову.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.  
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду та реалізації кожному права на судовий захист.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що  позивачем не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Заява ґрунтується виключно на припущеннях позивача. Факт пред`явлення позову не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
 
Колегія суддів, наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).
Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою наддасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі 910/3836/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову дотримався розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю безпідставного порушення прав відповідача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. З заяви про забезпечення позову вбачається, що причинами сумніву щодо добросовісності відповідача є факт свідомого ухилення від добровільного повернення коштів за вимогою позивача та заперечення загалом по суті позову, наявність можливості у відповідача користуватись належним йому майном.
Колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову не є таким, який в найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та не є співмірним із заявленими ним вимогами, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Позивачем не надано належних доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
            ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                      Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                Т.О. Писана