ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2025 року                                 
м. Харків
справа № 638/1455/21
провадження № 22-ц/818/525/25
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» 
відповідач -  ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року в складі судді Штих Т.В., - 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ТОВ «Харківгаз збут» звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненних позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 13 160,98 грн - основного боргу, 51,21 грн - пені з оплати послуги газопостачання, 949,93 грн - 3% річних, 1 597,83 грн - інфляційних втрат та 2 270,00 грн - судового збору.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що особовому рахунку НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я  ОСОБА_2  -  власника домоволодіння, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» обліковувалась заборгованість за спожитий природний газ. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тому ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2023 року у справі № 638/1455/21 залучено до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, після звернення ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з позовною заявою ОСОБА_2 в періоді квітень - липень 2021 року було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 7 000,00 грн. (2 000,00 + 3 000,00 + 2 000,00) у рахунок сплати вартості спожитого природного газу.
Оскільки мало місце заборгованості ОСОБА_2 за спожитий природний газ на час здійснення оплат - отриманні кошти зараховуються у рахунок погашення існуючої заборгованості з основного платежу відповідно до черговості її виникнення відповідно абзац. 2 п. 25 Правил постачання природного газу, а тому заборгованість ОСОБА_2 з основного платежу склала 13 160,98 грн. (20160,98-7000,00) фактично за період: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року включно та не погашена станом на момент подання даної заяви до суду.
З урахуванням сплати ОСОБА_2 7 000,00 грн заборгованості за спожити й природний газ, а також враховуючи зміну діючих банківських рахунків, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» змінило розмір позовних вимог шляхом зменшення на загальну суму 7 000,00 грн та остаточно просило стягнути з відповідачки 13 160,98 грн - борг за спожитий природній газ; 51,21 грн - пені; 949,93 грн - 3% річних; - 1 597,83 грн - інфляційних втрат.
Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року позовні вимоги  залишені без задоволення.
Рішення обґрунтовано тим, що ТОВ «Харківгаз збут», не довів вартість майна яке відповідачка ОСОБА_1 прийняла після колишньої власниці будинку у спадщину. Оскільки позов може бути задоволений лише в межах вартості цього майна, підстави для його задоволення відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Харківгаззбут» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про недоведеність позовних вимог, як підстава для відмови у задоволенні позову суперечить вимогам закону. Судом помилково покладено тягар доведення вартості спадкового майна на позивача. Відповідно до встановленого ЦПК розподілу щодо надання доказів, докази вартості набутого відповідачкою майна повинна надати відповідачка. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України, згідно постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову постановою від 08.09.2015 № 2283), та згідно постанови від 11.05.2017 №633, виданої на постачання природного газу на території України.
На ТОВ «Харківгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018).
В свою чергу, АТ «Харківгаз» відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України, зокрема, №789 від 13.03.2015, №2284 від 08.09.2015, №809 від 19.06.2017 в контексті обставин справи провадить господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Харківської області, тобто, є Оператором ГРМ.
ТОВ «Харківгаз збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 ..
Таким чином встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо надання послуг з постачання природного газу.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг з газопостачання регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Цивільним кодексом України.
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу.
Відповідно до п. 2 розділу III Правил, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України №2496 від 30.09.2015, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Типовий договір постачання природного газу з побутовим споживачем затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України від 01.12.2015 №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», яка набрала чинності з 01.12.2015.
Відповідно до п. 4 розділу III Правил, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України №2496 від 30.09.2015 року, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 року та розмішений на офіційному сайті товариства.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання та розподілу природного газу не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у ОСОБА_2 перед позивачем утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 у розмірі 17 280,09 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.
Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, а тому доводи апеляційної скарги, що Відповідачем не укладався договір з Позивачем є необгрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України  від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Щодо стягнення пені, інфляції та 3% річних судова колегія зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом встановлено прострочення оплати за послуги з газопостачання, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис про смерть № 23400.
На виконання ухвали про витребування доказів до матеріалів справи долучено копію спадкової справи № 104/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в якій містяться копії, (т. 2 а.с. 049) зокрема:
За змістом заповіту складеного ОСОБА_2 02.11.2021 та посвідченого Саварінською Н. В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № № 1939, 1940. Зазначеним заповітом ОСОБА_2 заповідає все своє рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до довідки № 1116725 від 15.12.2021 про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів наданої КП «ХМБТІ» ХМР на запит приватного нотаріуса Саварінської Н.В. право власності на буд. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 відповідно до договорпу купвлі-продажу посвідченого 12.07.1977 Шостою ХДНК, р. № 4-1479 т. 2 (а.с. 49) 
Заяви про прийняття спадщини від 12.11.2021 після померлої ОСОБА_2 , з якою звернулась рідна сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 22.11.2021, відповідно до якої за адресою АДРЕСА_1 станом на час смерті, а саме 12.11.2021 разом з померлою ОСОБА_2 зареєстрована ОСОБА_4 .
Копія свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутня.
Вирішуючи указаний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вартість майна в межах вартості якого може бути стягнута заборгованість.
Судова колегія не погоджується з таким висновком та зазначає наступне.
Приписами статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між ТОВ та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.
За змістом наведених норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості майна, отриманого спадщину.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів в порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця, у відповідності з правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України доведення обставин щодо обсягу отриманого спадкового майна та його вартості покладено на спадкоємця, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця.
Так, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
Досліджуючи питання обсягу спадкового майна та його вартості як межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що сума заборгованості спадкоємця в розмірі 13 160,98 грн - основного боргу та 51,21 грн - пені з оплати послуги газопостачання, 949,93 грн - 3% річних, 1 597,83 грн - інфляційних втрат є в межах реальної вартості успадкованого майна, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. 
В супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивач доказів вартості спадкового майна у вигладі будинку АДРЕСА_1 суду не надала.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 у заявленому розмірі є обґрунтованими.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на характер спірних правовідносин та вимоги наведених вище нормативно - правових актів, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги на рішення суду обґрунтованими. Тому апеляційну скаргу належить задовольнити та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «Харківгаз збут».
Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.
Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції в розмірі 5675,00 грн підлягає стягненню з відповідачки на його користь. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - задовольнити.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги А Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», код ЄДРПОУ: 39590621 заборгованість за послуги газопостачання за період 01.10.2015 по 31.12.2020 в сумі 13 160,98 грн ( тринадцять тисяч сто шістдесят) грн 98 коп. - основного боргу та 51 ( п`ятдесят одну) грн 21 коп. - пені з оплати послуги газопостачання, 949 ( дев`ятьсот сорок дев`ять) грн. 93 коп. - 3% річних, 1 597 ( одну тисячу п`ятьсот дев`яносто сім) грн. 83 коп - інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 5675 ( п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В.Маміна 

                                                                       Н.П.Пилипчук