ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р.	Справа № 524/13460/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., м. Кременчук Полтавської області,  по справі № 524/13460/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Національної поліції в Полтавській області 
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту – відповідач)  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному  режимі серії ЕНА №3341603 від 25.10.2024 про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності    за  ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2024 року у справі № 524/13460/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючи на не повне дослідження всіх обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2024 року у справі № 524/13460/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  позивачем вказано, що  суд  першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду  справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Позивач  також наполягає на тому, що поза увагою суду першої інстанції залишилось відхилення  співробітником поліції в момент розгляду  справи клопотання про перенесення розгляду на іншу дату, задля забезпечення можливості позивача скористатися правовою допомогою. Окрім того, позивачем зазначено на те, що  з наявного в матеріалах справи відеозапису неможливо встановити  швидкість руху транспортного засобу щодо якого було здійснено обгін, в той час як Правилами дорожнього руху дозволено обгін  поодинокого транспортного засобу, який  рухається зі швидкістю менше 30 км/год. 
Відповідачем  на апеляційну скаргу надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2024 поліцейський ВП №2 (м.Горішні Плавні) Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Дзюбак О.В. прийняв постанову серії ЕНА №3341603 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В постанові зазначено, що 25.10.2024 о 16:46 за адресою м. Горішні Плавні, вул. Козацька, 118, водій, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін іншого транспортного засобу в зоні дії знаку 3.25 (обгін заборонено) перетнувши при цьому дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), чим порушив вимоги п.8.4, 8.5.1 ПДР України.
З досліджених відеозаписів встановлено, що водій транспортного засобу Lincoln MKZ в зоні дії дорожнього знаку 3.25 (обгін заборонено) здійснив обгін транспортного засобу, що рухався в попутному напрямку, перетнувши при цьому вузьку суцільну лінію. 
Відмовляючи у задоволенні  позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнята з дотриманням передбаченої законом процедури, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи повинен керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 6 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (частина перша статті 7 Закону України “Про Національну поліцію”).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України “Про Національну поліцію” поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті  23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Частина перша статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 25.10.2024 поліцейським ВП №2 (м.Горішні Плавні) Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Дзюбак О.В. винесено постанову серії ЕНА №3341603 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП та накладено штраф у сумі в сумі 340 грн (а.с.23 том 1).
За текстом вказаної постанови встановлено, що 25.10.2024 о 16:46 за адресою м. Горішні Плавні, вул. Козацька, 118,   водій, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін іншого транспортного засобу в зоні дії знаку 3.25 (обгін заборонено) перетнувши при цьому дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), чим порушив вимоги п.8.4, 8.5.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.
Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності визначені статтею 268 КУпАП, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. 
З аналізу вказаних приписів слідує про наявність у суб`єкта владних повноважень - посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, законодавчо встановленого обов`язку із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливість користування правами, наведеними у статті 268 КУпАП.
Порушення таких прав, зокрема, права на участь захисника або інших прав, передбачених статтею 268 КУпАП, може відбутись у разі подання особою, яка притягається до відповідальності певних клопотань та необґрунтованої відмови у їх задоволенні з боку уповноваженої посадової особи.
Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
З оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення позивачем  адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП  зафіксовано на бодікамеру ВІ-00074.
Поряд з цим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив на те, що відеозаписом з бодікамери  підтверджено, що на місці розгляду справи поліцейський роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянув клопотання водія щодо перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю отримання правничої допомоги. Отже, водію було запропоновано скористатись правничою допомогою безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, однак останній відмовився та неодноразово заявляв клопотання про перенесення розгляду справи на інший час і дату.
Окрім того, в апеляційній скарзі  позивач наполягає на тому, що  інспектором поліції було протиправно відхилене клопотання позивача про перенесення розгляду справи задля забезпечення участі захисника.
Колегія суддів зазначає, що з відеозапису  зафіксованого на бодікамеру встановлено, що водій неодноразово заявляв  клопотання про  перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з необхідністю залучення захисника задля забезпечення права  на отримання правової допомоги, на що водію було запропоновано скористатися  відповідним правом на правовому допомогу  прямо на місці зупинки транспортного засобу та не було задоволено його клопотання про перенесення розгляду справи на інший час і дату для надання можливості  залучити захисника та скористатися правничою допомогою.  
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаному вище випадку, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Разом з тим, частиною другою статті 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені,  зокрема, статтею 122 КУпАП (коли правопорушення вчинено водієм), можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Отже, положення частини другої статті 276 КУпАП визначають можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене  статтею 122 КУпАП, не лише на місці вчинення правопорушення, а й за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
З приведеного вбачається, що уповноваженою особою відповідача при винесенні оспорюваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи задля забезпечення участі захисника під час розгляду справи та безпідставно не  надано останньому можливість скористатися правовою допомогою.  
Вказане свідчить, що поліцейський фактично не надав позивачу можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, а саме - правом користуватися юридичною допомогою адвоката, якою він бажав скористатися під час розгляду справи, що прямо передбачено чинним законодавством.
Колегія суддів також враховує, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.
При розгляду цієї справи колегія суддів, у силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 травня 2020 року по справі №640/16220/16-а стосовно того, що ненадання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є підставою для скасування постанови.
Таким чином, суд апеляційної інстанції встановлено, що уповноваженою особою відповідача не реалізовано  права позивача на отримання правової допомоги, у зв`язку з чим оскаржувана постанова №3341603 від 25.10.2024 про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за  ч.1 ст.122 КУпАП прийнята з порушенням  порядку розгляду, а саме, з недотриманням процесуальних гарантій особи, а тому підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ,  з огляду на те, що уповноваженою особою відповідача не реалізовано  права позивача на отримання правової допомоги.
Підсумовуючи все приведене вище,  колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо встановлення обставин справи і не правильно застосував норми   права.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
За викладених обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно частини першої-четвертої статті  242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до  пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню  з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2024 по справі № 524/13460/24  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати постанову про накладення адміністративного правопорушення у справі  адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному  режимі серії ЕНА №3341603 від 25.10.2024 про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за  ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій