ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 206/3502/20
провадження № 61-13517св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Юлія Олександрівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: 
Барильської А. П., Демченко Е. Л., Макарова М. О., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про компенсацію вартості 1/2 частини квартири.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Вона та її брат 
ОСОБА_5 (у 2018 році змінив прізвище на ОСОБА_2 ) є спадкоємцями першої черги.
3.           Спадщина після смерті ОСОБА_4 складалася з квартири 
АДРЕСА_1 та грошового вкладу у 
АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 62,11 дол. США.
4.           У травні 2011 року нотаріусом Ленінського району м. Єкатеринбурга заведена спадкова справа № 50/2011.
5.           18 грудня 2008 року секретарем Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Дорошенко Т. В. від імені 
ОСОБА_4 складений заповіт на користь ОСОБА_2 . На підставі вказаного заповіту 16 січня 2013 року приватним нотаріусом нотаріального округу м. Єкатеринбурга Перовим М. В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на квартиру 
АДРЕСА_1 , право власності на яку ним зареєстровано у Єдиному державному реєстрі нерухомості Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії 21 листопада 2017 року. Вартість квартири складала 9 416 062,15 руб, що з урахуванням поточного курсу рубля до гривні еквівалентно 3 512 191,20 грн.
6.           21 листопада 2017 року спірна квартира була відчужена ОСОБА_2 на користь третьої особи шляхом її дарування. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року заповіт 
від 18 грудня 2008 року визнаний недійсним, скасовано свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Кравченок С. В. 27 березня 
2012 року. 
7.           З огляду на те, що спадкове майно було відчужене, вважала, що має право на отримання компенсації від ОСОБА_2 у розмірі вартості 1/2 частки майна.
8.           Крім того, за життя і до моменту смерті її мати мала у власності квартиру АДРЕСА_2 . У серпні 2011 року, під час оформлення спадщини, вона дізналася, що зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року, укладеного за довіреністю від імені її матері ОСОБА_3 , належить ОСОБА_2 . Після продажу квартири ОСОБА_3 не повернула довірителю грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн від її продажу, тому на цей час вони зберігаються у неї без достатньої правової підстави. Крім того, вартість майна не була погоджена із довірителем, а тому визначення її вартості у розмірі 80 000,00 грн є заниженою та наносить збитки довірителю у розмірі 320 000,00 грн, оскільки реальна вартість квартири на той час складала 400 000,00 грн.
9.           Зазначала, що 04 травня 2020 року вона направила ОСОБА_3 вимоги про повернення грошей та відшкодування збитків, на які відповіді не отримала, кошти їй не повернуто, завдану шкоду не відшкодовано.
10.        З огляду на зазначене та враховуючи уточнення позовних вимог, 
ОСОБА_1 просила суд: поновити позовну давність, визнавши причини її пропуску поважними; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості                             1/2 частки квартири за адресою: кв. 
АДРЕСА_1 , у розмірі 1 756 095,60 грн; стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуте майно у розмірі 40 000,00 грн та збитки у розмірі 160 000,00 грн. 
Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій
11.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
12.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 , є чинним та не визнане судом недійсним, позивачкою не доведено, в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, що квартира, 50 % вартості якої позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, отримана ним без достатньої правової підстави.
13.        Крім того, довіреність від 19 листопада 2010 року, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися усім належним їй майном, не оскаржена та не скасована, у зв`язку із чим на момент укладення правочину була чинною. ОСОБА_3 набула майно (грошові кошти у сумі 82 040,00 грн) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його передачі довірительці. Грошові кошти відповідачці ОСОБА_3 не передавалися у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору, які після його укладення остання передала довірительці. Доказів, які б спростовували цю обставину, позивачкою суду не надано.
14.        Договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_2 , що укладений 19 листопада 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. і зареєстрований в реєстрі за № 4831, є чинним. Докази того, що ОСОБА_3 завдала довірительці шкоду у вигляді продажу квартири за заниженою ціною, відсутні.
15.        Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 27 500,00 грн.
16.        Додаткове рішення мотивоване тим, що враховуючи складність справи, заявлену позивачем ціну позову, велику кількість документів у справі та необхідність їх опрацювання, заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, а неспівмірність таких витрат позивачкою не спростована.
17.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року задоволено частково. Змінено додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 
2021 року в частині розміру витрат на правничу допомогу, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшено цей розмір з 27 500,00 грн до 12 025,13 грн. В іншій частині додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року залишено без змін.
18.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 , зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 набув право на спадкове майно після смерті матері з належних правових підстав. Свідоцтво про право на спадщину є чинним, у встановленому законом порядку не скасоване. Недійсність заповіту, встановлена у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року, була спростована висновком експерта, яким встановлено, що підпис в оспорюваному заповіті належить матері сторін у справі.
19.        При залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вказав, що підставою для звернення позивачки до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 було відчуження останньою на підставі довіреності від імені матері позивачки квартири АДРЕСА_2 за заниженою ціною. Однак, позивачка не довела, що після продажу квартири ОСОБА_3 не повернула довірительці грошові кошти від її продажу, і на цей час вони зберігаються у неї без достатньої на те правової підстави.
20.        При зміні додаткового рішення суду першої інстанції апеляційний суд вказав, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 500,00 грн є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат, у зв`язку з чим вважав наявними підстави для зменшення розміру стягнутих сум.
21.        Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію вартості 1/2 частки квартири, додаткове рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію вартості 1/2 частки квартири та перегляду додаткового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
22.        Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 28 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 03 листопада 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до               ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна та збитків змінено, викладено їх мотивувальні частини у редакції постанови Верховного Суду.
23.        Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій у зазначеній частині та направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд зауважував, що суди не врахували принцип юридичної визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду. Зауважено, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 
2014 року у справі № 419/3259/12, яким визнано заповіт ОСОБА_4 , що засвідчений Коробівською селищною радою Золотоніського району Черкаської області від 18 грудня 2008 року, та свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 недійсними, набуло законної сили та підлягає виконанню.
24.        В частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно набутого майна та збитків Верховний Суд вважав, що суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову в їх задоволенні, однак помилилися щодо мотивів такої відмови. Зауважено, що суди залишили поза увагою, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. Доказів того, що за договором купівлі-продажу від 19 листопада 
2010 року  ОСОБА_3 кошти довірительці не передавались позивачка не надала.
25.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про компенсацію вартості 1/2 частини квартири відмовлено.
26.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела наявності правових підстав для стягнення на її користь компенсації у розмірі вартості 1/2 частки майна, оскільки: свідоцтво про право про спадщину за заповітом від 16 січня 2013 року не скасовано, а доказів реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем на підставі зазначеного свідоцтва та подальшого його відчуження не надано. Докази, надані суду іноземною (російською) мовою без перекладу, суд вважав неналежними.
27.        Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
28.        Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 
ОСОБА_2 не надав будь-яких інших доказів, які би свідчили про фактичне понесення ним витрат на правничу допомогу у цій справі, з огляду на те, що він не перебував з лютого 2022 року на території України. Крім того, представництво інтересів відповідача в суді, за яке заявлено відшкодування, не відповідає дійсній кількості часу, наданих послуг адвокатом.
29.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року скасовано та прийнято нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про компенсацію вартості 1/2 частини квартири задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості   1/2 частини квартири в розмірі 1 756 095,60 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
30.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 вартості 1/2 частини спадкового майна. Зауважено, що заповіт, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 після смерті матері успадкував спірну квартиру, визнано недійсним, а отже позивачка, яка є сестрою відповідача та донькою померлої ОСОБА_4 мала б успадкувати 1/2 її частину. З огляду на те, що право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано 21 листопада 2017 року, а ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що не заперечувалося відповідачем, вона має право на компенсацію вартості 1/2 частки квартири.
31.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Головашич Ю. О., яка діє в інтересах 
ОСОБА_2 , задоволено частково. Додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року скасовано. У задоволені заяви адвоката Головашич Ю. О., яка діє в інтересах 
ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення відмовлено. 
32.        Скасовуючи додаткове судове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини квартири задоволено, витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу до відшкодування за рахунок позивачки не підлягають.
33.        Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року заяву Гусакової О. Б. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року в розмірі 15 765,00 грн.
Узагальнені доводи касаційної скарги
34.        08 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Ю. О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року та залишити в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року.
35.        Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20, у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 06 листопада 2019 року у справі № 483/637/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 638/7132/15-ц, від 12 квітня 2022 року у справі № 428/11139/17, від 27 вересня 2023 року у справі № 752/12045/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази, не надав їм належної правової оцінки та встановив обставини на підставі неналежних доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
36.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що спірне спадкове майно знаходиться за кордоном, а тому прийняття позивачкою спадщини в Україні не свідчить про прийняття спадщини за її межами. Вважає, що подання зави про прийняття спадщини в Україні не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна.
37.        Акцентує увагу, що протягом усього розгляду справи він заперечував про прийняття позивачкою спадщини як на території України, так і на території місцезнаходження спірного майна. Відповідних заяв про прийняття спадщини ОСОБА_1 не надала.
38.        Вважає, що суд апеляційної інстанції не встановив існування інших спадкоємців першої черги, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про належність ОСОБА_1 саме 1/2 частки у спадковому майні.
39.        Посилається на порушення судом апеляційної інстанції правил виключної підсудності, оскільки спірне нерухоме майно знаходиться за межами України.
40.        Крім того, вважає, що судом апеляційної інстанції взято до уваги недопустимий та неналежний доказ, яким позивачка підтверджувала вартість спірної квартири. Оцінка майна не проводилася, а виписка щодо її кадастрової вартості має лише довідковий характер.
41.        Зауважує про неврахування судом апеляційної інстанції судових рішень у справі № 643/5851/17, якими було встановлено, що заповіт від імені 
ОСОБА_4 від 18 грудня 2008 року є дійсним.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
42.        Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
43.        Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 206/3502/20, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Ю. О., про зупинення виконанняпостанови Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року до закінчення касаційного провадження. 
44.        03 грудня 2024 року матеріали цивільної справи № 206/3502/20 надійшли до Верховного Суду.
45.        Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року відмовлено   ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Ю. О., у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року.
46.        Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
47.        29 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
48.        Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно врахував вказівки Верховного Суду, надані у цій справі, а також встановлені у справі № 419/3259/12 обставини щодо недійсності заповіту ОСОБА_4 від 18 грудня 2008 року та свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Факт прийняття нею спадщини встановлений судовими рішеннями у справі № 419/3259/12 та відповідачем в межах розгляду цієї справи не спростовувався жодними доказами. Крім того, у межах справи № 419/3259/12 було здійснено запити до нотаріальної палати свердловської області, на які було надано відповідь що саме її заява стала приводом для заведення спадкової справи після смерті її матері ОСОБА_4 .
49.        Зауважує, що предметом справи, що переглядається в касаційному порядку, є завдання їй відповідачем майнової шкоди, у зв`язку з відчуженням належного їй спадкового майна. Вартість майна визначена об`єктивно на рівні мінімальної і не спростована законним шляхом з боку відповідача. Документи на підтвердження вартості майна отримані в період дії конвенції про правову допомогу.
50.        Щодо посилання касаційної скарги на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, зауважила, що у межах зазначеної справи її заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було залишено без задоволення, з огляду на її право на заявлення самостійних вимог про визнання недійсним заповіту, чим вона і скористалася при поданні позову у справі, що переглядається в касаційному порядку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
51.         ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
52.        18 грудня 2008 року секретарем Коробівської сільської ради Черкаської області Дорошенко Т. А. від імені ОСОБА_4 складений заповіт, відповідно до якого все майно, що буде їй належати на день її смерті, вона заповідає своєму сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
53.        19 листопада 2010 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 укладений з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири 
АДРЕСА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Отроцюк О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4831. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 82 040,00 грн, сторонами підтверджено факт повного розрахунку за продану квартиру.
54.        Згідно з довіреністю від 19 листопада 2010 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В та була чинною на момент укладення правочину, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися усім належним їй майном.
55.        27 березня 2012 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С. В. видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад у розмірі 62,11 дол. США, що належав ОСОБА_4 .
56.        16 січня 2013 року нотаріусом нотаріального округу м. Єкатеринбурга Свердловської області Перовим М. В. видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру 
АДРЕСА_1 .
57.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська               від 27 лютого 2014 року у справі № 419/3259/12 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа: Головне управління юстиції у Черкаській області, приватний нотаріус Золотоніського району Черкаської області Кравченок С. В., про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину задоволено. Визнано заповіт ОСОБА_4 , засвідчений Коробівською селищною радою Золотоніського району Черкаської області 18 грудня                      2008 року, недійсним. Визнано свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Кравченок С. В. ОСОБА_5 27 березня 2012 року після смерті ОСОБА_4 , недійсним.
58.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 01 червня 2017 року у справі № 419/3259/12 заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 27 лютого 2014 року задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 27 лютого 2014 року скасовано, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
59.        Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 419/3259/12 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 
2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року відмовлено.
60.        Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 
2017 року у справі № 643/5851/17, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_9 до            ОСОБА_5 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним відмовлено.
61.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року в справі № 204/3810/13-ц позов ОСОБА_1 до 
ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Отроцюк О. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 19 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. та зареєстрований у реєстрі за 
№ 4831.
62.        Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року в справі № 204/3810/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 17 липня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Отроцюк О. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовлено.
63.        12 січня 2018 року відповідач змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».
Позиція Верховного Суду
64.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
65.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
66.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
67.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
68.        Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша              статті 2 ЦПК України).
69.        Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
70.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
71.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
72.        Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду    від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).
73.        Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
74.        Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
75.        До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
76.        Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
77.        Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
78.        Відповідно до частини четвертої статті 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
79.        Згідно з частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
80.        Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
81.        Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
82.        Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя            статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації (частина перша статті 1280 ЦК України).
83.             Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
84.        Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
85.        Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
86.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
87.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
88.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що заповіт  ОСОБА_4 , посвідчений Коробівською селищною радою Золотоніського району Черкаської області від 18 грудня 2008 року, на підставі якого ОСОБА_2 успадкував спірну квартиру, а також свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4  були визнані недійсними на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 
2014 року у справі № 419/3259/12. ОСОБА_2 відчужив спірну квартиру на користь третіх осіб, що не заперечувалось останнім.
89.        Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були спадкоємцями першої черги після смерті свої матері ОСОБА_4 , позивачка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, керуючись принципами розумності, справедливості та юридичної визначеності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки у праві власності на успадковане та відчужене відповідачем нерухоме майно.
90.        Обставини прийняття ОСОБА_1 спадщини були предметом оцінки судами у справі № 419/3259/12. Про необхідність врахування обставин, встановлених у судових рішеннях у вказаній справі, зауважував Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у цій справі.
91.        Крім того, Верховний Суд у зазначеній постанові виклав правовий висновок щодо застосування частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України у цій справі, враховуючи наявність двох судових рішень з протилежними висновками щодо недійсності заповіту  ОСОБА_4 від 18 грудня 2008 року. Зокрема, Верховний Суд зауважував про помилковість врахування висновків, які містяться у рішенні Московського районного суду м. Харкова від 12 червня    2017 року у справі № 643/5851/17, у якій позивачка не є стороною.
92.        Колегія суддів додатково зауважує, що у постанові Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 643/5851/17 було роз`яснено, що відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 не позбавляє ОСОБА_1 можливості звернутися до суду з власним позовом про визнання недійним заповіту та доводити заявлені вимоги тими доказами, які вважає належними та допустимими.
93.        Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
94.        Посилання касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції правил оцінки доказів та принципу змагальності сторін, з огляду на невстановлення наявності у ОСОБА_4 інших спадкоємців першої черги та ринкової вартості спірного майна, колегія суддів відхиляє.
95.        З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин, колегія суддів зауважує, що між сторонами справи існували численні судові спори щодо порядку спадкування спірного майна, у межах розгляду яких суди перевіряли наявність у сторін права на спадкування після смерті ОСОБА_4 . Сторони визнавали той факт, що вони є спадкоємцями першої черги, інших спадкоємців не зазначали. Матеріали справи не містять жодних доводів відповідача, в порядку подання заперечень щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частини спірної квартири, щодо наявності інших спадкоємців першої черги та зменшення частки позивачки у спадковому майні. Крім того, необґрунтованими є доводи ОСОБА_2 про завищену вартість спірного майна, з огляду на те, що саме він набув в порядку спадкування право власності на спірну квартиру та згодом відчужив її на користь третіх осіб, однак в процесі розгляду справи не спростував належними та допустимими доказами заявлений позивачкою розмір компенсації.
96.        Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
97.        Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
98.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
99.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
100.     Посилання касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема правил виключної підсудності справи, що на думку заявника є підставою для скасування судового рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції, є безпідставними.
101.     Колегія суддів зауважує, що справа вже переглядалася в касаційному порядку та була направлена на новий розгляд лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки у спірному спадковому майні. Суди України наділені повноваженнями вирішувати спір між громадянами України, які проживають в Україні, про стягнення грошових коштів.
102.     Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та характеру спірних правовідносин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
103.     Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
104.     Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
105.     Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
106.     З урахуванням доводів касаційної скарги  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Ю. О., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених                статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Головашич Юлія Олександрівна, залишити без задоволення.
2.           Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
  Н. Ю. Сакара
 
  В. В. Шипович