Справа № 147/1520/24 
Провадження № 33/801/259/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Почкіна  О. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,
за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Харчука О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Харчука Олександра Петровича на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,-

                                                                       встановив:

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року  ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Харчук О.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025  року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі зазначено, що вина у вчиненні правопорушення не доведена належними та допустимими доказами, постанова суду є незаконною, необґрунтованою, необ`єктивною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає ч. 5 ст. 266 КУпАП.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Під юридичним складом адміністративного правопорушення розуміється передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.
Таку сукупність ознак, як відомо, формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона; суб`єкт та суб`єктивна сторона.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, зокрема має таку ознаку як місце вчинення правопорушення. 
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 179975 складеного інспектором поліції Ковальчуком Тарасом Віталійовичем 22 листопада 2024 року о 21:08:04 год., водій ОСОБА_1 22 листопада 2024 року о 20:40:00 год. на вулиці Сонячна у селі Тростянчик керував транспортним засобом Voikswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запаз алкоголю із порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Чим порушив пункт 2.5 ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2).
Відповідно до статей 252; 254; 255; 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.
В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх розгляд, з чого слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.
Згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3528693, яку ухвалив інспектор поліції Ковальчук Тарас Віталійович 22 листопада 2024 року о 21:12:03 год., водій ОСОБА_1 22 листопада 2024 року о 21:09:11 год. на вулиці Сонячна у селі Тростянчик керував транспортним засобом Voikswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , із обладнаними засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3 ПДР – порушення правил користування ременем безпеки (а.с. 7).
Тобто, після зупинки автомобіля Voikswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , інспектором поліції Ковальчуком Тарасом Віталійовичем, яка мала місце о 20:40:00 год. 22 листопада 2024 року на вулиці Сонячна у селі Тростянчик і виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 та його відсторонення від керування транспортним засобом, він фактично продовжував рух на вказаному автомобілі до 21:12:03 год. 22 листопада 2024 року, про що вказано у постанові яку виніс той же інспектор поліції Ковальчук Т.В. 22 листопада 2024 року о 21:12:03 год.
Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци перший – третій пункту 4 мотивувальної частини) Рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р., заява № 926/08), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Протокол про адміністративне правопорушення, який складено з порушенням прав особи, щодо якої його складено, не може бути визнаний судом як допустимий доказ.
У відповідності до статті 7 КУпАП, статті 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і правопорушник є винним у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
За таких обставин суд першої інстанції вимушено взяв на себе тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, водночас неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
В остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.
Наявні в матеріалах справи докази, на які суд першої інстанції посилався у своїй постанові, не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП, відтак постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на викладене та прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наявності обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини особи за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ґрунтуючись на припущенні .
При цьому, апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.
Проте, необхідність дотримання вимог ст. 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст. 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення ("поза розумних сумнівів"), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
Суд першої інстанції помилково послався на рапорт інспектора-чергового ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП У Вінницькій області зазначено дата та час - 22.11.2024 о 20 год 00 хв. надходження повідомлення на службу 102 про те, що в с. Тростянчик, вул. Центральна, рухається автомобіль Volkswagen Caddi д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія, який можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння. З рапорту вбачається що співробітники поліції прибули на місце вказане заявником о 20 год 09 хв. З відеозапису події від 22.11.2024, який міститься на цифровому носії, доданому до матеріалів справи, вбачається, що співробітники поліції переслідували та зупинили порушника 22.11.2024 о 20 год. 22 хв.
Аналізуючи висновка суду першої інстанції апеляційний суд враховує висновки Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 28 травня 2020 року (справа № 524/4668/17), відповідно до яких, суди обґрунтовано не взяли до уваги рапорт інспектора поліції, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи. А тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.
Крім того, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його не згоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Тобто, працівниками поліції було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735, а тому результати огляду на стан алкогольного сп`яніння є недійними.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Підсумовуючи вищевикладене, порушення допущенні поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , свідчать про недотримання порядку його проведення, а тому, на підставі ст. 266 КУпАП, вважаю за необхідне визнати результати такого огляду недійсними.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Такий висновок неодноразово висловлений Європейським судом з прав людини
Судом першої інстанції у повній мірі не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, що мало наслідком помилковий висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім того, в порушення вимог чинного законодавства, працівниками патрульної поліції не роз`яснено ОСОБА_1 прав та наслідків, які настануть у разі проходження огляду чи відмови проходити огляд на стан сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, які працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, та інших адміністративних матеріалів не були оголошені та роз`яснені.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із частиною 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
За наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про її задоволення та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Згідно із пунктами частиною 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі та скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 36; 247; 283; 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Харчука Олександра Петровича задовольнити.
Постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя І.В. Міхасішин