УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/3143/23 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М. 
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів:  Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №274/3143/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У липні 2023 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя, який ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року зустрічна позовна заява залишена без розгляду.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року ОСОБА_2 в задоволенні заяви про продовження процесуального строку для подачі заяви про відвід судді, - відмовлено. Заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М. від 28 грудня 2023 року залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що несвоєчасній подачі заяви про відвід передували непрофесійні дії секретаря судового засідання, яка маючи об`єктивну можливість видати йому копію технічного запису судового засідання у день його звернення до суду з відповідною заявою, видати запис відмовилася. Звукозапис йому виданий лише через тиждень. Заява про відвід судді була сформована ним та подана у максимально стислий строк, з урахуванням наявних обмежень. Констатація наявності права заявити відвід протягом двох днів без врахування обставин, за яких таке право виникло, на його думку, є черговим проявом надмірного формалізму.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною першою ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини п`ятої ст.12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Підстави для відводу судді визначені ст.ст.36-37 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої ст.39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. 

Статтями 40-41 ЦПК України унормований порядок вирішення заявленого відводу (самовідводу) та наслідки відводу. Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (частина перша ст.40 ЦПК України).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (частина друга ст.40 цього Кодексу).

За приписами частини одинадцятої ст.40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Із матеріалів справи вбачається і вище вже описано, що у травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та ухвалами Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі, а від 11 вересня 2023 року перейдено до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження (а.с.51,109 т.1).

ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 07 грудня 2023 року подав до суду заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М. (а.с.145 т.1).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2023 року заява ОСОБА_2 про відвід судді Вдовиченко Т.М. залишена без розгляду (а.с.148-149 т.1).

ОСОБА_2 20 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку подав заяву, в прохальній частині якої просить поновити пропущений ним процесуальний строк для подачі заяви про відвід судді, додавши до заяви докази про причини пропуску строку для заявлення відводу, та вирішити питання про відвід судді Вдовиченко Т.М. (а.с.151-153 т.1). 
Поважність причин пропуску строку для заявлення відводу судді та його поновлення обґрунтовує характером своєї роботи, що пов`язана з постійними сезонними відрядженнями до південних регіонів України та поїздками між населеними пунктами цих регіонів, що ускладнило йому доступ до мережі Інтернет і комп`ютерної техніки. Окрім того, секретар судового засідання відмовилася видати йому технічний запис підготовчого судового засідання у день подачі ним відповідної заяви, повідомивши, що цей запис він зможе одержати не раніше ніж через тиждень. 
Заява в частині відводу судді обґрунтована тим, що під час проведення 14 листопада 2023 року підготовчого судового засідання суддя, на його переконання, у образливій та принизливій формі висловлювалася на його адресу та адресу його представника щодо неналежної, на її думку, процесуальної поведінки, ставлячи у приклад поведінку протилежної сторони та її представника. При цьому суддя, не з`ясувавши бажання сторін укласти мирову угоду або врегулювати спір іншими засобами, заперечила наявність у нього права надати пояснення з цих питань. Незгода із вартістю майна є наслідком заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи. Крім того, під час проведення підготовчого засідання суддя відхилила його клопотання про оголошення кілька хвилинної перерви для підготовки відповіді на її питання щодо закритті підготовчого провадження та закрила підготовче судове провадження, чим позбавила його права довести ті обставини, на які він посилається. На противагу, із іншою стороною суддя розмовляла спокійно та доброзичливо, використовуючи займенник множини «ми», що породило у нього сумнів самостійності в ухваленні суддею рішень та створило враження прийняття судових рішень під впливом представника позивача за первісним позовом, тобто протилежної сторони. 

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі заяви про відвід судді відмовлено з підстав не подання ним одночасно заяви про відвід судді (а.с.162 т.1).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року скасована, а матеріали справи направлені для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.24-25 т.2).

Продовжуючи розгляд справи, суд першої інстанції 22 квітня 2024 року виніс ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви про продовження процесуального строку для подачі заяви про відвід судді, а заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М., яка надійшла до суду першої інстанції 28 грудня 2023 року, залишив без розгляду. 

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про продовження процесуального строку для подачі заяви про відвід судді, суд першої інстанції входив із того, що Павленко А.Ю. заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М. подав із порушенням процесуальних строків, встановлених частиною третьою ст.39 ЦПК України, оскільки заява про відвід мала бути подана в строк до 16 листопада 2023 року, а натомість подана 28 грудня 2023 року. При цьому, суд першої інстанції враховував як поважні причини - відрядження відповідача із 17 листопада по 24 листопада 2023 року, а поважних причин за 15 по 16 листопада 2023 року суд не встановив.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Так, як вже зазначалося вище, у своїй заяві про поновлення процесуального строку для заявлення судді відводу, ОСОБА_2 посилається на те, що підстави для відводу судді стали йому відомі 14 листопада 2023 року під час проведення у справі підготовчого судового засідання.

За таких обставин, заява про відвід судді повинна була бути подана ОСОБА_2 упродовж двох днів, з наступного дня після 14 листопада 2023 року, тобто 15 або 16 листопада 2023 року, що узгоджується з приписами ст.ст.39,123 ЦПК України.

Відповідно до посвідчення про відрядження ОСОБА_2 14 листопада 2023 року прибув до Одеси з Житомира, а 24 листопада 2023 року вибув з Одеси та прибув до Житомира (а.с.152 т.1). Тобто, ОСОБА_2 знаходився поза межами міста Житомира у відрядженні з 14 по 24 листопада 2023 року, а суд першої інстанції помилково вважав початком відбуття ОСОБА_2 у відрядження 17 листопада 2023 року замість правильної дати - 14 листопада 2023 року, що цілком достовірно, оскільки узгоджується із часом закриття підготовчого засідання - 11 година. Висновки суду про те, що поважних причин за 15 по 16 листопада 2023 року судом не встановлено не відповідають обставинам справи та спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи. Доказів, які б спростовували відбуття ОСОБА_2 у відрядження до іншого населеного пункту 14 листопада 2023 матеріали справи не містять. 

Окрім того, заяву про відвід одночасно з клопотанням про поновлення процесуального строку для подачі такої заяви ОСОБА_2 спрямував до суду засобами поштового зв`язку 20 грудня 2023 року, яка надійшла до суду першої інстанції 28 грудня 2023 року (а.с.153 т.1).

Статтею 126 ЦПК України унормовано, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.  

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга ст.127 ЦПК України).

Резюмуючи викладене можна дійти висновку, що строк на подання відводу судді встановлений законом, а не судом, а тому при вирішенні питання заявленого учасниками справи відводу суд наділений повноваженнями на його поновлення або відмову у його поновленні. Оскільки строк на подання відводу встановлений законом, а не судом, то безпідставно відмовляти у його продовженні, що суперечить нормам цивільного процесуального права, що також судом першої інстанції до уваги не прийнято та безпідставно відмовлено у його продовженні, хоча скаржник просив поновити строк.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (п.5 ст.4 ЦПК України).

За приписами частини першої ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід також зважати, що вимога добросовісності є загальною для всіх суб`єктів права, у тому числі для суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи сімейні.

Ця вимога ґрунтується на нормах ст.ст.3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт «і» ст.3 ЦК України). Тобто, такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга ст.13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя ст.13 ЦК України).

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття очевидно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року в справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Ураховуючи обставини справи, встановлені правовідносини учасників процесу і недопущення надмірного формалізму під час справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення даної цивільної справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм процесуального права та за обставин коли висновки суду не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, що узгоджується із положеннями ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367-368,374,379,381-384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча                                 Судді