ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8493/24  Номер провадження 22-ц/814/911/25	Головуючий у 1-й інстанції Мельник  Н. П.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Мельник Н.П., повний текст рішення складений – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим адвокатом Гонтарем Валерієм Миколайовичем, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В:

07.08.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати, понесені пощивачем на навчання та проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 450 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2002 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.12.2022 у справі №524/3652/22 – розірвано. У шлюбі народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні. На даний час донька ОСОБА_5 є повнолітньою та продовжує навчатися у Національному університеті «Одеська юридична академія», є студенткою першого курсу факультету цивільної та господарської юстиції, контрактної форми на денній формі навчання. Оскільки навчання платне, ОСОБА_1 несе повністю витрати на оплату навчання, проживання в гуртожитку тощо. Усі ці витрати пов`язані з навчанням. Строк навчання доньки – до 30.06.2027. До виповнення повноліття доньці ОСОБА_1 самостійно понесла витрати на її навчання та проживання у гуртожитку на загальну суму 44 900 грн. Усі зазначені витрати були проведені за рахунок позивача і відповідач у них участі не брав, хоча і знав про їх необхідність.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 жовтня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1 , поданим її адвокатом Гонтарем Валерієм Миколайовичем, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені на утримання дочки до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 550,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 540,22 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, враховуючи встановлені судом обставини справи, матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, на підтвердження якого суду не надано жодних документів, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених та документально підтверджених додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з оплатою навчання, у розмірі 16 550,00 грн. У частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку у розмірі 5 900,00 грн суд дійшов до висновку, що такі додаткові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки до матеріалів справи не додано доказів, у тому числі договору найму жилого приміщення або койко-місця у гуртожитку, що підтверджували б надання студентці ОСОБА_3 місця для проживання у гуртожитку зазначеного університету.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, посилаючись на норми матеріального права, вказав на відсутність у справі ордеру на жилу площу, який суд вважав єдиним належним доказом права на проживання у гуртожитку. Разом з тим, такий висновок суду суперечить нормам матеріального та процесуального права. По-перше, суд не зазначив чому не взяв до уваги надані позивачем квитанції про оплату за проживання у гуртожитку. По-друге, під час надання пояснень та відповідей на питання суду сам відповідач визнав, що донька мешкає в гуртожитку навчального закладу і таке проживання є платним. Зазначає, що ЦПК України не встановлює наперед, який саме доказ є єдиним, що може доводити ту чи іншу обставину. Натомість суд має оцінювати докази в сукупності. Отже, з урахуванням вищенаведених обставин, ордер не є єдиним та вирішальним доказом проживання студента в гуртожитку, а враховуючи надані стороною позивача докази (включно з квитанціями про оплату) та визнання обставини проживання відповідачем, суд мав би задовольнити позов і в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Отже, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони у справі перебували у шлюбі, розірваному рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.12.2022 справі №524/3652/22, яке набрало законної сили 21.01.2023 (а.с. 27-28).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина (а.с. 12).

Донька ОСОБА_3 навчається на першому курсі Національного університету «Одеська юридична академія». Форма здобуття освіти - денна. Форма навчання - контрактна. Зазначене підтверджується: договором №12688645-2023 від 15.08.2023 про навчання, укладеним між Національним університетом «Одеська юридична академія» в особі ректора, вступником ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 ; договором №12688645-2023 від 15.08.2023 про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра (здобувач освіти – ОСОБА_3 , замовник освітньої послуги - її матір ОСОБА_1 , вартість навчання за 2023-2024 навчальний рік становить 33 100,00 грн), який є невід`ємною частиною зазначеного вище договору; довідкою Національного університету «Одеська юридична академія» за вих.№ВК-5 від 13.03.2024, згідно якої ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу денної форми навчання зазначеного університету (а.с. 13-18, 24).

До матеріалів справи позивачем долучено наступні платіжні інструкції АТ «КБ «Приватбанк»: №0.0.3164218660.1 від 23.08.2023, платник ОСОБА_1 , отримувач - Національний університет «Одеська юридична академія», призначення платежу - студентка ОСОБА_3 , курс 1, гуртожиток 9, код доходу 25010200, сума – 5 900,00 грн; №0.0.3501261269.1 від 29.02.2024, платник – ОСОБА_1 , отримувач - Національний університет «Одеська юридична академія», призначення платежу - студентка ОСОБА_3 , курс 1, гуртожиток 9, код доходу 25010200, сума – 5 900,00 грн; №0.0.3445546361.1 від 31.01.2024, платник - ОСОБА_1 , отримувач - Національний університет «Одеська юридична академія», призначення платежу – студентка ОСОБА_3 , курс 1, №контракту 12688645-2023, код доходу 25010100, сума – 16 550,00 грн (а.с. 19-21).

Також у матеріалах справи наявна копія квитанції до прибуткового касового ордера №1747 від 10.08.2023, із зазначенням про прийняття від ОСОБА_1 плати за навчання за 1-й семестр 1-го курсу за студентку ОСОБА_3 у розмірі 16 550,00 грн. Квитанція скріплена підписами головного бухгалтера та касира університету із проставленням печатки Національного університету «Одеська юридична академія» (а.с. 22).

Донька ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

Станом на момент укладення відповідних договорів та здійснення оплат дочка ОСОБА_3 була неповнолітньою, що підтверджується датами укладення договорів, платіжних інструкцій, квитанції та копії її паспорта.

28.06.2023 головою Правління ОСББ «БУК-1» видано довідку про фактичне проживання позивача та її дітей за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 на ім`я президента університету про надання їй дозволу на проживання у гуртожитку № НОМЕР_1 Приморський у 2023-2024 без зазначення дати такої заяви (а.с. 26).

Згідно матеріалів слідує, що витрати за навчання дочки за 2023-2024 навчальний рік у розмірі 33 100,00 грн здійснені її матір`ю ОСОБА_1 до 21.06.2024, тобто до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Інших матеріалів справа не містить.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними, так і позитивними фактами. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку та підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 №761/27222/10.

У постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, але не виключно витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами. Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 №761/27222/10, від 08.05.2023 №756/9882/19.

Суд дійшов до висновку про застосування до цих правовідносин доктрини заборони суперечливої поведінки, яка полягає у тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці. На цю доктрину суди посилаються, зокрема, апелюючи до принципу добросовісності в цивільному законодавстві, засади якого закріплено ст. 3 ЦК України. Принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини «заборони суперечливої поведінки», є стандартом чесної та відкритої поведінки. Що в свою чергу означає повагу до інтересів іншої сторони або відповідного правовідношення. Сама доктрина базується на римській максимі «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім того, прийом на навчання для здобуття ступеня бакалавра у заклади вищої освіти станом на 2023 регулювався Порядком прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2023, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2023 №276, відповідно до якого прийом на навчання здійснюється закладами вищої освіти на конкурсній основі за результатами вступного випробування (оцінювання підготовленості вступника, що відповідно до цього Порядку може проводитися у формі національного мультипредметного тесту). Розподіл бюджетних місць за рішенням конкурсної комісії використовується при розміщенні державного (регіонального) замовлення для здобуття вищої освіти за регіональним замовленням. Обсяг прийому за кошти фізичних та/або юридичних осіб визначає заклад вищої освіти у межах різниці між обсягом прийому на конкурсну пропозицію та загальним (максимальним) обсягом державного або регіонального замовлення, за необхідністю передбаченим резервом для поновлення у ньому або переведення до нього з інших закладів вищої освіти для здобуття вищої освіти відповідного рівня або за відповідною освітньою програмою.

Користування гуртожитками регламентоване главою 4 ЖК України та Положенням про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України 21.11.2019 №1452, відповідно до яких для проживання студентів у період навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,2 розділу ІІІ наказу №1452 передбачено, що для одержання в користування жилого приміщення у гуртожитку закладу освіти на поточний навчальний рік особа подає заяву на ім`я керівника закладу освіти. Рішення про надання особі жилої площі у гуртожитку приймає керівник закладу освіти за погодженням з органами студентського самоврядування закладу освіти. У разі прийняття рішення щодо надання особі жилої площі в гуртожитку адміністрація закладу освіти видає такій особі ордер на жилу площу в гуртожитку (далі - ордер) встановленої форми з одночасним укладанням із нею договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку. 

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви в частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку з підстав того, щодо до матеріалів справи не додано доказів, у тому числі договору найму жилого приміщення/або койко-місця у гуртожитку, що підтверджують надання студентці ОСОБА_3 місця для проживання у гуртожитку зазначеного університету.

Апеляційний суд у складі колегії судів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12.12.2019 у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08.12.2021 у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991 держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат на дитину судом першої інстанції було неправильно визначено правову природу витрат, щодо яких заявлено позовні вимоги, та не було досліджено всі істотні обставини, передбачені статтею 185 СК України, з урахуванням яких визначається участь матері, батька у додаткових витратах на дитину.

Враховуючи, що витрати ОСОБА_1 на навчання та плата за проживання ОСОБА_3 у гуртожитку є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини і ст. 185 СК України встановлює обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною – навчанням дитини та необхідністю проживання дитини за місцем знаходженням закладу освіти.

Сукупний аналіз зазначених норм не містить прямої заборони про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з навчанням ОСОБА_3 з батька ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , враховуючи, що матеріали справи містять копії квитанцій про сплату позивачем ОСОБА_1 коштів за гуртожиток (а.с. 19-20), за період, коли ОСОБА_3 була неповнолітньою.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню додаткові витрати на утримання дитини, понесення яких підтверджено матеріалам справи, а саме оплата за гуртожиток у розмірі 5 900 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку та судового збору - підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про оплату додаткових витрат на дитину в усіх судових інстанціях.
При подачі позову до суду першої інстанції підлягав сплаті у даній справі судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім того, у зв`язку з оскарженням позивачем судового рішення лише в частині позовних вимог, з врахуванням ч.4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», при подачі апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 477,45 грн.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у вказаному розмірі 477,45 грн.

Всього з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1688,65 грн (1211,20 грн+477,45 грн).

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтар Валерія Миколайовича – задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із проживанням у гуртожитку та в частині розподілу судових витрат – скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені із проживанням дочки у гуртожитку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5 900 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1688,65 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 жовтня 2024 року не оскаржувалося та не переглядалося. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                       О. А. Лобов                        В. М. Триголов