справа № 940/647/23
головуючий у суді І інстанції Мандзюк С.В.
провадження № 22-ц/824/271/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 січня 2025 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року 
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25 листопада 2020 року станом на                 13 березня 2023 року у розмірі 76 298 грн 32 коп. та судові витрати у розмірі                 2 684 грн.  
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 25 листопада 2020 року підписала заяву № б/н та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до умов договору позивач виконав свої зобов`язання, зокрема надано відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач порушує договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на                 13 березня 2023 року заборгованість за кредитним договором № б/н від                          25 листопада 2020 року становить 76 298 грн 32 коп.
 
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 13 березня 2023 року за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25 листопада 2020 року у сумі 76 298 грн 32 коп. та понесені судові витрати у виді судового збору у сумі 2 684 грн на рахунок № НОМЕР_1 .
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року в частині стягнення заборгованості у розмірі 76 298 грн 32 коп. та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути заборгованість у розмірі 58 388 грн 44 коп.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, дослідивши виписку з рахунку, всупереч вимогам статті 89 ЦПК України не надав їй належної оцінки. Як вбачається з виписки з рахунку відповідача відсоткова ставка, яку нараховував позивач у травні-вересні 2022 року становила 1,7%, далі позивачем було збільшено відсоткову ставку та у жовтні-грудні 2022 року, у січні 2023 року нараховувалися відсотки у розмірі 3,5 %.  Повідомлення про збільшення відсоткової ставки відповідач не отримував та на її збільшення не погоджувалася, тому такі дії позивача є протиправними.
Також, апелянт посилається, що розмір тіла кредиту становить іншу суму ніж визначено позивачем у його розрахунку, а саме вказує, що нею отримано кредитні кошти у розмірі 58 388 грн 44 коп. З виписки з рахунку відповідача вбачається, що 01 лютого 2022 року відповідач в останнє здійснила переказ у розмірі 882 грн 71 коп., після чого розмірі боргу склав 58 388 грн 44 коп., після цієї дати відповідач жодного разу не знімала грошові кошти а навпаки                           13 квітня 2022 року на її картку було зараховано 150 грн. При цьому, позивач просить стягнути з неї суму боргу по тілу кредиту у розмірі  62 106 грн 54 коп., хоча тіло кредиту становить згідно з виписки з рахунку 58 388 грн 44 коп.
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши                               25 листопада 2020 року заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідно до якої  отримала кредит в межах кредитного ліміту шляхом відкриття карткового рахунку та отримання кредитної картки.
Дана анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. 
У заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» складають договір банківського рахунку, а також, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а. с. 23-30).
У паспорті споживчого кредиту міститься інформація щодо умов кредитування, з якими відповідач ОСОБА_1 погодилась, про що свідчить її підпис, датований 25 листопада 2020 року (а. с. 31-33).
У заяві від 25 листопада 2020 року, як підписана безпосередньо відповідачем, зазначено основні умови кредитування, а саме: 
п.1.2. Основні умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна лінія; розмір  кредитного ліміту не перевищує 50 000 грн для карт Універсальна;                    75 000 грн для карт Універсальна Gold.
п.1.3. Процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна; 40,8% річних для карт Універсальна Gold. Тип процентної ставки фіксована.
п.1.4. Порядок повернення кредиту (Повернення кредиту здійснюється шляхом:
договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта;
шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту.
Розмір мінімальною обов`язкового платежу:
5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно;
10 % від заборгованості, але не менше 100 гри, щомісячно - у разі прострочення починаючи з другого місяця прострочення.);
п.1.5. Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% для карт Універсальна, 81,6% - для карт Універсальна Gold.
 
Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України,  колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується довідкою щодо надання ОСОБА_1 кредитної картки та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 21, 22).
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідачу була видана кредитна картка: 25 листопада 2020 року з терміном дії до вересня 2024 року (а.с. 22).
 
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України,  колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.
Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем,  - відповідачем  також не наданий не наданий.
Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Отже, банківські виписки є належним доказом підтвердженням операцій за кредитом (правова позиція викладена в Постанові ВГСУ від 06 квітня                        2017 року у справі №905/2009/15).
Відповідач користувалася кредитними коштами, що підтверджується  випискою за договором № б/н від 25 листопада 2020 року за період з                             25 листопада 2020 року по 18 березня 2023 року (а. с. 12-20).
 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розмір тілу кредиту становить іншу суму ніж визначено позивачем у його розрахунку, а саме                   58 388 грн 44 коп., то апеляційний суд їх відхиляє з огляду на таке.
З виписки з рахунку відповідача вбачається, що 01 лютого 2022 року відповідач в останнє здійснила переказ у розмірі 882 грн 71 коп., після чого розмірі боргу склав 58 388 грн 44 коп. 
Після цієї дати відповідач жодного разу не знімала грошові кошти,  а                      13 квітня 2022 року на її картку було зараховано 150 грн.  
Як вбачається з умов договору, а саме: п.п.1.3., 1.4. в подальшому за рахунок кредитного ліміту відбувалося договірне списання з рахунку клієнта процентів, що підлягають сплаті за цим договором - 3,5% (процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна або 3,5% в місяць 42,0%/12 місяців) у розмірі 3 718 грн 10 коп., у зв`язку з цим сума боргу за тілом кредиту зросла та становить 62 106 грн 54 коп. станом на червень 2022 року.
В подальшому, з червня 2022 року на тіло кредиту нараховувалися відсотки, які вже не погашалися за рахунок кредитного ліміту.
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, станом на                 13 березня 2023 року  у неї утворилася заборгованість  у розмірі  62 106 грн                  54 коп. за тілом кредиту.
 
Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві від 25 листопада 2020 року, яка підписана безпосередньо відповідачем, зазначено основні умови кредитування, а саме: п..1.3. Процентна ставка: 42,0% річних для карт Універсальна (3,5% в місяць = 42,0%/12 місяців).  
Також, судом встановлено, що відповідач активно користувався наданими у кредит грошовими коштами.
З огляду на встановлене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки апеляційний суд встановив, що розмір і порядок одержання процентів установлено умовами договору, укладеного між сторонами.
Відтак доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 

Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                             Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська