ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2680/24  Номер провадження 22-ц/814/296/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,
суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,
розглянув в м. Полтава в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Постернака Віктора Михайловича
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2024 року
по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-
в с т а н о в и в:
       У квітні 2024 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
       Просили стягнути заборгованість з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 31329,03 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.
       Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2024 року, з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги Полтавськогообласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2016 по 01.03.2021 в розмірі 25106,75 грн. та 3% річних в сумі 1848,41 грн., нарахований індекс інфляції в розмірі 4373,87 грн., а всього 31329 грн 03 коп.
       Рішення мотивоване доведеністю позовних вимог.
       Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Постернак В.М., в апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позовних вимогах ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовити в повному обсязі.
       Зазначає, що відповідач не повинен нести тягар виконання зобов`язання за надані послуги з теплопостачання, оскільки в квартирі АДРЕСА_2 він не проживає та не користується центральним опаленням та водопостачанням гарячої води.
       Вказує, що сума розрахованої заборгованості є завищеною та нічим не обґрунтованою, а також стверджує, що позивачем не було детально роз`яснено порядок нарахування заборгованості.
       Відповідач вважає, що оскільки він договору з позивачем не укладав і про його існування дізнався після отримання позовної заяви, то у нього відсутні будь які зобов`язання перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
       Звертає увагу, що позовна заява про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 21.08.2016 по 01.03.2021 було подана до суду в 2022 році, тобто вже після спливу позовної давності за частиною позовних вимог.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 56,6 кв.м.
За розрахунками позивача за період з 21.07.2016 по 01.03.2021 утворилася заборгованість в сумі 25106,75 грн.
За період з 21.08.2016 по 01.02.2022 нараховано індекс інфляції в сумі 4373,87 грн. та 3% річних в сумі 1848,41 грн.
Загальна сума заборгованості становить 31329,03 грн. 
Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.07.2016 по 01.03.2021 в розмірі 25106,75 грн та загальну суму, що підлягає стягненню в розмірі 31329 грн 03 коп.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.
Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги стосовно відсутності обов`язку сплати користувача у зв`язку з його не проживанням у квартирі куди надаються позивачем послуги, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 4-6)
Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Не проживання відповідача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі, не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.
Таким чином ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» правомірно звернулося до відповідача ОСОБА_1 як до власника майна, якому надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно не застосування судом першої інстанції наслідків сплину строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтями 264 та 265 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
Як вбачається з матеріалів справи та доказів досліджених в суді першої інстанції, строк позовної давності переривався неодноразово, відповідач визнав борг і почав частково сплачувати за послуги теплопостачання з лютого 2017 року, а саме: в лютому 2017 року сплачено 93.99 грн, в квітні 2017 року сплачено 1428,66 грн., в травні 2017 року сплачено 1649 грн., в серпні 2017 року сплачено 240 грн., у вересні 2017 року сплачено 350 грн., в жовтні 2017 року сплачено 370 грн., в листопаді 2017 року сплачено 525 грн., в грудні 2017 року сплачено 650 грн., в січні 2018 року сплачено 900 грн., в лютому 2018 року сплачено 825 грн., в березні 2018 року сплачено 825 грн., в квітні 2018 року сплачено 750 грн., в травні 2018 року сплачено 525 грн., в червні 2018 року сплачено 150 грн., в червні 2018 року сплачено 300 грн., в грудні 2018 року сплачено 275 грн., в січні 2019 сплачено 200 грн., в лютому 2019 сплачено 50 грн., в березні 2019 року сплачено 50 грн., в квітні 2019 року сплачено 50 грн. (а. с. 7-8)
Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  адвоката Постернака Віктора Михайловича залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді:  Г. Л. Карпушин

О.В. Чумак

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
27.01.2025 року                        
Помічник судді                                          Л.М. Гавриленко