КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4066/2024                                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            05 червня 2024 року                                                                        м. Київ
                                                                                                                      Справа № 758/1735/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,  
за участю секретаря  судового засідання              Дубінкіної М.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка подана представником Лаєнко Павлом Петровичем, на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Анохіна А.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа - ОСОБА_2 про припинення поруки,
встановив:
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа - ОСОБА_2 про припинення поруки - задоволено. 
Припинено поруку за договором поруки № 97869 від 22.02.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .
18 серпня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - Тимошенко А.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 500 грн.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09  серпня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», про припинення поруки. Однак, при ухваленні судового рішення судом не вирішено питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року заяву представника позивача  задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 гривень. В іншій частині поданої заяви - відмовлено.
 
Не погоджуючись з додатковим  рішенням, представник АТ «Укрсиббанк» - Лаєнко П.П звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Вказує, що ухвалене додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає ст. 141 ЦПК України, оскільки виходячи з заявленої суми судових витрат представником позивача ОСОБА_1 - Тимошенко А.В. витрати на правову допомогу є необґрунтованими та неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних робіт, часом та обсягом витраченим адвокатом на надання послуг, ціною позову.
Звертає увагу на те, що під час розгляду даної справи позиція сторін та доводи скарг чи відзиву не відрізнялись від інших справ, в яких стороною був ОСОБА_1 . Ухвалене рішення у справі №755/2284/16 визнано представником позивача преюдиційним по всіх справах (№755/2284/16, №755/1736/19, №755/1990/19, №758/1737/19),  а відтак час витрачений на аналіз законодавства та судової практики, підготовку процесуальних документів фактично не відрізняється, а тому не є обов`язковим для відшкодування.
Вважає, що адвокатом позивача значно завищено кількість годин витраченого часу на представлення інтересів позивача в суді, а тому витрати мають бути зменшені.
Позивач не скористався своїм процесуальним правом та не подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.
 
В судовому засіданні представник відповідача Лаєнко П.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
В судовому засіданні представник позивача Бєлкін Л.М. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 
 
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_2 про припинення поруки.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року позов ОСОБА_1   до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа - ОСОБА_2   про припинення поруки - задоволено.
18 серпня 2023 року до суду від представника позивача надійшла заява в порядку ст. 141 ЦПК України, в якій заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми витрат на  правничу допомогу в розмірі 34 500 грн. 
Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року заяву представника позивача  задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 гривень. В іншій частині поданої заяви - відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оплатне надання позивачу правничої допомоги на загальну суму 34 500 грн. здійснювалось адвокатом Тимошенком А.В., що підтверджується: укладеними між позивачем і адвокатом Тимошенком А.В. договором про надання правничої допомоги від 02.08.2021 року, підписаним між позивачем та представником акт прийому - передачі наданих послуг від 14.08.2023 року, якими підтверджується надання послуг на загальну суму 34 500 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 грн.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, враховуючи наступне. 
Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
 
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження    № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Однак, визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу в сумі 22 000 грн.,  судом першої інстанції належним чином не було враховано клопотання представника відповідача про неспівмірність зазначеної суми з реальним обсягом такої допомоги, необґрунтованість  заявленої суми судових витрат  відповідно до обсягу наданих послуг,   предметом спору та складністю справи,  невідповідність критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи наявність заперечень сторони відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги відповідача, висловлені з судовому засіданні 25 жовтня 2023 року, колегія суддів вважає, що розмір заявлений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) є завищеним.   Судом першої інстанції не було належним чином враховано  клопотання представника відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки заявлений розмір вочевидь не відповідає обсягу наданих послуг та виконаних робіт.
Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Тимошенка А.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5484, видане Радою адвокатів м. Києва на підставі рішення № 14 від 05.12.2013 року),  як представника Барановського С.В. підтверджується ордером серії АА № 1143879 від 04.10.2021 року. 
Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Тимошенком А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року, укладеним  між ОСОБА_1   та адвокатом Тимошенком А.В. 
Відповідно до змісту орієнтовного розрахунку судових витрат (а.с. 29), представником позивача вказано, що витрати на правову допомогу адвоката складають: зустріч з клієнтом та надання первинної консультації - 5000 грн, пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта - 2000 грн., складання процесуальних документів - 6000 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 2500 грн., участь у судових засіданнях - 5000 грн.,  гонорар успіху (у випадку задоволення позовних вимог) - 10 000 грн. Всього 30 500 грн. 
18 серпня 2023 року представником позивача Тимошенком А.В. до суду була подана заява в порядку ст. 141 ЦПК України,  в якій представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 35 500  грн. ( а.с. 107). 
До заяви додано акт виконаних робіт від 14.08.2023 року  з переліком виконаних робіт: зустріч з клієнтом та надання первинної консультації 1 год., вартістю 1500 грн.,  пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта - 2 год., вартістю 2000 грн., ознайомлення з матеріалами судової справи - 2 год., вартістю 2500 грн.,  складання письмових пояснень - 2,20 год., вартістю 4500 грн., складання заяви в порядку ст. 141 ЦПК - 20 хв., вартістю 500 грн., складання заяви про ухвалення додаткового рішення (про розподіл судових витрат) - 40 хв., вартістю 1000 грн., участь у судових засіданнях - 9 год., вартістю 9000 грн., гонорар успіху - 10 000 грн.
 
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 адвокатом Тимошенком А.В. здійснювалось на підставі договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2021 року, тобто після відкриття провадження по даній справі та проведення кількох судових засідань.
            06 жовтня 2021 року адвокатом Тимошенко А.В. було подано письмові пояснення по справі на 9 аркушах, а 03 грудня 2021 року - додаткові письмові пояснення на 3-х аркушах.
            Призначені у справі судові засідання :
-          03 грудня 2021 року судове засідання не відбулось через неявку сторін ( а.с. 40).
- 09 лютого 2022 року  справу  було знято з розгляду  у зв`язку з занятістю судді у іншій кримінальній справі.
17 лютого 2022 року представником позивача надіслано клопотання про розгляд справи без його участі.
- згідно з довідкою секретаря судових засідань 17 лютого 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді  кримінальної справи.
- у судовому засіданні 23 лютого 2022 року оголошено перерву у зв`язку з зайнятістю судді у іншому кримінальному провадженні, тривалість вказаного судового засідання - 15 хвилин.
- 25 березня 2022 року,  20 вересня 2022 року, 25 жовтня 2022 року, 04 листопада 2022 року, 12 січня 2023 року секретарем судового засідання були складені довідки про те, що судові засідання не відбулись   у зв`язку з неявкою усіх сторін по справі, розгляд справи було відкладено ( а.с. 76,  79,  83, 89, т. 2) .
08 серпня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - Тимошенко А.В. був відсутній в судовому засіданні, участь у розгляді справи приймав представник позивача ОСОБА_4 .   Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
Отже, вимога про стягнення витрат за надання правової допомоги за участь у судових засіданнях в сумі  9000 грн., з обсягом витраченого часу 9 годин, не підтверджується матеріалами справи, оскільки із дев`яти призначених судових засідань адвокат Тимошенко А.В. приймав участь у одному судовому засіданні, тривалістю 15 хвилин, інші судові засідання не відбулись, як зазначено у довідках секретаря судового засідання - через неявку сторін в судове засідання та 2  рази справу було знято з розгляду судом. 
Задовольняючи заяву в цій частині, судом першої інстанції вказаних обставин враховано не було. 
За викладених обставин, стягнення з відповідача вартості правової допомоги на суму 9000 грн., що полягала у  прибутті та участі в судових засіданнях ( фактично в одному судовому засіданні)   неможливо вважати обґрунтованим, тому колегія суддів вважає за необхідне визначити вартість правової допомоги, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у цій частині,  в сумі 2000 грн. 
 
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що послуга  «пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта», на яку адвокатом було витрачено 2 год.,  вартістю 2000 грн, складання письмових пояснень, вартістю 3500 грн. та додаткових письмових пояснень - 1000 грн. вказує, що предмет спору в цій справі пов`язаний  з іншими справами за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких були ухвалені  судові рішення, що набули законної сили та є преюдиційними для даної справи. Відповідно послуга зі складання письмових пояснень  охоплює аналіз застосування судової практики, а тому позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача вартість наданих послуг в цій частині в сумі 4500 грн.  
Також, як вбачається з акту прийому-передачі наданих послуг від 14 серпня 2023 року, загальна вартість наданих послуг  в розмірі 34 500 грн.  при арифметичному підрахунку вартості кожної із цих послуг не відповідає зазначеній сумі, а становить 31 000 грн., адже у заяві про ухвалення додаткового судового рішення вартість послуги «зустріч з клієнтом та надання первинної консультації» зазначено - 5000 грн., а в акті вартість вказаної послуги визначена в сумі 1500 грн.  
Враховуючи викладене та заперечення представника відповідача, колегія суддів вважає завищеною суму витрат, що має бути оплачена відповідачем, за «зустріч з клієнтом та надання первинної консультації», що заявлена до відшкодування у заяві в розмірі 5000 грн., та вважає за необхідне визначити суму цих витрат у розмірі 1500 грн., як зазначено в акті. 
 Щодо витрат на правову допомогу за складання заяви в порядку ст. 141 ЦПК  України, вартістю 500 грн.,  та заяви про ухвалення додаткового судового рішення, вартістю 1000 грн., то складання таких заяв не відноситься до  надання правової допомоги
Відповідно до висновків  Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 лютого 2024 року у справі №  910/9714/22, заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. Отже, подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. З огляду на викладене, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
 
Отже, вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції не провів належної оцінки співмірності заявлених витрат із обсягом реально наданих послуг та складністю справи, не врахував ту обставину, що фактично такі витрати позивачем ще не понесені,   тому суд дійшов помилкового висновку про стягнення з АТ «Укрсиббанк» на користь   ОСОБА_1 витрат на  правничу допомогу в сумі 22 000 грн. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  визначена судом до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сума в розмірі 22 000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та непропорційною до предмета позову, обсягом наданих адвокатом послуг заявнику, не відповідає критерію розумної  необхідності таких витрат.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сума «гонорару успіху» в розмірі 10 000 грн.  не відповідає критерію необхідності та розумності таких витрат, а тому не може бути у повному обсязі відшкодована за рахунок відповідача, відповідно підлягає зменшенню до 3500 грн. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат,  виходячи з конкретних обставин справи,  колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню АТ «Укрсиббанк» на користь   ОСОБА_1 , із суми 22 000 грн. до суми в розмірі 14 000 грн. ( консультація - 1500 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 2500 грн., складання письмових пояснень - 4500 грн., участь в судових засіданнях - 2000 грн., гонорар успіху - 3500 грн.), у зв`язку з чим додаткове рішення суду підлягає зміні. 
Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у додатковому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та вимогам цивільного процесуального закону,  апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного додаткового рішення в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.
Відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка подана представником Лаєнко Павлом Петровичем, -  задовольнити частково.
Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року - змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 із суми 22 000 грн. до суми 14 000 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено  06 січня 2025 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Кирилюк Г.М.

                                                                                                         Рейнарт І.М.