ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 675/707/24
Провадження № 22-ц/820/383/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
        секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю представників сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області в складі судді Пашкевича Р.В. від 20 листопада 2024 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі й на житловий будинок АДРЕСА_1 .
На момент смерті матері позивач проживав разом з нею та її чоловіком ОСОБА_2 , оскільки позивач є інвалідом з дитинства та потребує сторонньої допомоги.
Будучи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , позивач мав намір звернутися до нотаріуса щодо оформлення спадщини після смерті матері. Однак відповідач ОСОБА_2 , зловживаючи довірою позивача та пообіцявши безперешкодне проживання позивача за вказаною адресою, переконав його відмовитися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь відповідача.
Проте після отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2020 року на вказаний житловий будинок відповідач вигнав позивача з будинку. Позивач змушений жити в рідного брата в с. Михнів.
ОСОБА_2 шляхом обману, застосованого до ОСОБА_1 , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.12.2020 року на спірний житловий будинок.
У заяві про зміну підстав позову позивач також вказав, що з врахуванням стану свого здоров`я він не повністю усвідомлював значення своїх дій, відмовляючись від прийняття спадщини. ОСОБА_1 , перебуваючи під впливом тяжких для нього обставин, втрати матері та поганого стану здоров`я, під впливом відповідача ОСОБА_2 відмовився від спадщини. 
Тому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.12.2020 року, що зареєстроване в реєстрі за № 1-1110, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20.11.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити його позов. На думку апелянта, матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи під впливом тяжких для нього обставин, втрати матері та поганого стану здоров`я, під впливом відповідача, відмовився від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . Вказані обставини були підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками, що не враховано судом.
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване. Зазначає, що подавши 11.09.2020 року до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 та не відкликавши її до закінчення строку встановленого для прийняття спадщини, позивач свідомо позбавив себе права на частку у спадщині. Жодних доказів введення ним позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину, не надано.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , матір позивача і дружина відповідача.
Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При житті ОСОБА_3 не залишила заповіт, а тому має місце спадкування за законом.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її сини – ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також її чоловік – ОСОБА_2 
17.06.2020 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Ізяславської державної нотаріальної контори звернувся її чоловік ОСОБА_2 , на підставі якої заведено спадкову справу № 201/2020 р. 
10.09.2020 року та 11.09.2020 року сини спадкодавиці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до Ізяславської державної нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав у спадщину після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 з 01.09.1999 року встановлено 2 групу інвалідності довічно, як інваліду з дитинства. Рекомендовані заходи по відновленню працездатності – протипоказана важка фізична праця.
11.09.2020 року під час підписання заяви державному нотаріусу про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 повідомив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю волею відмовляється від прийняття спадщини (від усієї належної йому частки спадкового майна, з чого б вона не складалась), що залишилась після смерті його матері ОСОБА_3 .
Також ОСОБА_1 державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Довбиш В.П. було роз`яснено положення ст. ст. 225, 229-231, 233, 1273, 1274, 1275 ЦПК України, якими встановлено правові наслідки недійсності угод, укладених недієздатної особою, з порушення порядку укладення угод, укладення угод під впливом обману та помилки, про що ним зазначено у відповідній заяві. Роз`яснено наслідки відмови від прийняття спадщини, безумовність та беззастережність поданої ОСОБА_1 заяви, а також його право на відкликання даної заяви протягом строку, встановленого для її прийняття.
В установлений законом строк ОСОБА_1 заяву про відмову від спадщини не відкликав.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним внаслідок обману, під впливом тяжкої обставини та не усвідомлення значення своїх дій.
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними. 
Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або відмовитись від прийняття спадщини в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України (тобто 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини).
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу.
Частина 6 статті 1270 ЦК України надає право на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, обмеживши строк для подання такої заяви до 6-ти місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно з ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 стверджує про наявність вади внутрішньої волі саме щодо підписання ним заяви державному нотаріусу про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. Саме цей односторонній правочин, вчинений ним, обумовлювався не його вільним волевиявленням, а впливом відповідача, впливом тяжких для нього обставин, втрати матері та поганого стану здоров`я. 
Проте позивач не оспорює подану ним 11.09.2020 року заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.
За ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.
Суд першої інстанції правильно констатував, що позивач не довів наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.

Судді          Л.М. Грох
        Т.О. Янчук
        О.І. Ярмолюк