ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 369/6127/16
провадження № 61-584св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь  О. В., Осіяна О. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Гостомельська селищна рада Бучанського району Київської області
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року у складі судді 
Ковальчук Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 
2023 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
1.                 У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Гостомельська селищна рада Бучанського району Київської області, про встановлення земельного сервітуту, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельним сервітутом.
2.                 Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2009 року ним було придбано нерухоме майно по АДРЕСА_1 , яке складалось із: земельної ділянки площею 0,1004 га, кадастровий номер 3222482401:01:010:0247, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на яку 17 грудня 2009 року було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 700063, та 17/30 часток житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці.
3.                 Перед укладенням договору купівлі-продажу продавці запевнили 
ОСОБА_1 , що до земельної ділянки та частини житлового будинку, які він мав намір придбати, існує проїзд, передбачений генеральним планом села, та зазначений як землі загального користування (проїзд) в Державних актах на право власності на земельні ділянки сусідів, чиї земельні ділянки межують із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
4.                 В подальшому йому стало відомо, що вже на момент придбання ним будинковолодіння по АДРЕСА_1 проїзд до його земельної ділянки, зазначений в Державному акті серії ЯК № 700063 від 17 грудня 2009 року, лінією від «Г» до «Д», вже був наданий рішенням Горенської сільської ради 
від 08 жовтня 2009 року в приватизацію ОСОБА_2 з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства.
5.                 До травня-червня 2016 року позивач та інші сусіди вільно користувалися вказаним проїздом, однак у травні-червні 2016 року ОСОБА_2 встановила паркан та не погоджується ні на які домовленості з питання надання проїзду, у зв`язку із чим проїзд до домоволодіння позивача став неможливим.
6.                 Посилаючись на положення статей 98, 99 Земельного кодексу України, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд: встановити постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобі частиною земельної ділянки кадастровий № 3222482401:01:010:0256, яка належить ОСОБА_2 , до належних ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 3222482401:01:010:0247 та домоволодіння по АДРЕСА_1 , по наявному шляху вздовж паркану, яким огороджена земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 і яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від межі земельної ділянки ОСОБА_2 при заїзді з вул. Мічуріна в таких вимірах: довжиною - 28,03 метра, шириною - 4 метри; та довжиною - 15 метра, шириною - 5 метрів; всього довжиною 40 метрів та шириною від 4 до 5 метрів, а також просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні встановленим земельним сервітутом.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
7.                 Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 02 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобі частиною земельної ділянки, кадастровий номер 3222482401:010:0256, яка належить ОСОБА_2 до належних ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер 3222482401:010:0247 та домоволодіння на АДРЕСА_1 відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49, а саме:
1.частина земельного сервітуту, площею 0,0027 га на малюнку 4, позначена блакитним кольором та точками 1-2-3-е-d-c-b-а, проміри між точками: від 1 до 2 - 1,10 м; від 2 до 3 - 3,34 м; від 3 до е - 8,71 м; від е до d - 8,24 м; від d до с - 0,53 м; від с до b - 1,82 м; від b до а - 0,33 м;
2.частина земельного сервітуту, площею 0,0005 га на малюнку 4, позначена зеленим кольором точками 4-g-f, проміри між точками: від 4 до g - 10,3 м; від g до f - 1,29 м; від f до 4 - 9,39 м.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Здійснено розподіл судових витрат.
8.                 Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що наявними у справі належними та допустимими доказами підтверджується факт відсутності проїзду до належної позивачу ділянки та домоволодіння у зв`язку із встановленням відповідачем паркану, внаслідок чого було перекрито проїзд існуючим на генеральному плані с. Горенка провулком без назви до земельної ділянки позивача, яким той користувався до 2016 року. 
9.                 Беручи до уваги те, що іншого проїзду до земельної ділянки позивача з дороги загального користування с. Горенка не існує, зважаючи на доведеність позивачем тієї обставини, що повноцінне використання ним своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки - ділянки відповідачки, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для встановлення постійного, безстрокового та безоплатного земельного сервітуту на право проходу, проїзду на велосипеді та на транспортному засобі частиною земельної ділянки, кадастровий номер 3222482401:01:010:0256, яка належить ОСОБА_2 , до належних ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 3222482401:01:010:0247 та домоволодіння по АДРЕСА_1 з покладенням в основу рішення висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
10.             У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.
11.             Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
12.             У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
13.             Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі 
№ 127/1417/16-ц та справі № 379/794/16-ц, від 17 січня 2019 року у справі 
№ 607/12777/17, від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 925/603/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 925/690/16-ц, від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, від 08 грудня 2021 року у справі
№ 686/18456/18, від 12 січня 2022 року у справі № 663/917/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
14.             Касаційна скарга мотивована тим, що питання щодо неможливості позивачем користуватися проїздом у зв`язку з тим, що частина проїзду належить відповідачці, було предметом розгляду з аналогічними підставами та обґрунтуванням у справі № 2-4316/2009, в якій рішенням апеляційного суду Київської області від 22 червня 2010 року позивачу у задоволенні позову було відмовлено. Вказаним рішенням суду було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками садиби за вказаною адресою, яка має вихід/ виїзд на вул. Мічурина , де встановлено декілька воріт.
15.             Вважає, що ці обставини не підлягають доведенню, а правові висновки, до яких дійшов апеляційний суд у справі № 2-4316/2009, вказують на необхідність встановлення права проїзду/ проходу через територію співвласника будинковолодіння - ОСОБА_4 , а не відповідачки.
16.             Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що позивач не може користуватися проходом / проїздом через землі співвласника домоволодіння ОСОБА_4 , в тому числі і відповідні висновки експертів, а призначаючи експертизу в рамках цієї справи, судом дане питання не було поставлено експерту.
17.             Вважає висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49 неповним та проведеним не на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
18.             Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази (письмові пропозиції, угода про наміри укласти договір про встановлення сервітуту та їх умов тощо), оскільки позивач не надав до суду докази на підтвердження його звернення до відповідачки з пропозицією укласти сервітут. 
19.             Крім того, суди не врахували, що земельні ділянки ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 взагалі не є суміжними; земельна ділянка, відносно якої встановлюється сервітут, за своїм цільовим призначенням є землями для ведення сільськогосподарського господарства; не встановили, хто саме повинен здійснювати монтаж/ демонтаж паркану, за чий рахунок тощо, а тому оскаржуване рішення фактично є технічно неспроможним для його виконання.
20.             Також вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки розмір земельної ділянки, який позивач просив передати йому шляхом встановлення сервітуту, не відповідає розміру, зазначеному в судовому рішенні.
21.             Вважає, що апеляційний суд безпідставно не розглянув клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справу та розглянув справу без його участі, чим порушив права відповідачки на відстоювання своєї позиції в суді апеляційної інстанції, позбавивши останню права на об`єктивний, повний та неупереджений розгляд справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
22.             У березні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23.             Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 жовтня 2009 року 
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 17/30 часток житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки придбав у власність земельну ділянку площею 0,1004 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222482401:01:010:0247, та 17/30 частки житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих на вказаній ділянці за адресою: 
АДРЕСА_1 .
24.             17 грудня 2009 року позивачем отримано Державний акт серії ЯК № 700063 на право власності на земельну ділянку площею 0,1004 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
25.             Також встановлено, що на даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості проїзду до належної йому земельної ділянки, оскільки, починаючи із 2016 року відповідач ОСОБА_2 згідно її Державного акту на право власності на земельну ділянку встановила по межі своєї земельної ділянки паркан, який перекрив існуючий згідно генерального плану села Горенка проїзд з вулиці Мічуріна до земельної ділянки ОСОБА_1 по провулку без назви. 
26.             Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року 
№ 22852/17-41/16875/18-49 було запропоновано технічно можливий варіант встановлення земельного сервітуту, який складається з двох частин. Для влаштування проїзду (проходу) до земельної ділянки площею 0,1004 га, кадастровий номер 3222482401:010:0247 (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_1 ) через/по земельну ділянку (земельній ділянці), кадастровий номер 3222482401:01:010:0256 площею 0,0180 га (з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- частина земельного сервітуту площею 0,0027 га на малюнку 4, позначена блакитним кольором та точками 1-2-3-е-d-c-b-а, проміри між точками: від 1 до 2 - 1,10 м; від 2 до 3 - 3,34 м; від 3 до е - 8,71 м; від е до d - 8,24 м; від d до с - 0,53 м; 
від с до b - 1,82 м; від b до а - 0,33 м.
- частина земельного сервітуту площею 0,0005 га на малюнку 4, позначена зеленим кольором точками 4-g-f, проміри між точками: від 4 до g - 10,3 м; від g до f - 1,29 м; від f до 4 - 9,39 м.
27.             Експертами також зазначено, що враховуючи інформацію, наявну в матеріалах справи, можливо прийти до висновку, що проїзд з твердим покриттям з вул. Мічуріна по земельній ділянці кадастровий номер 3222482401:01:010:0256 площею 0,0180 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до земельної ділянки площею 0,1004 га кадастровий номер 3222482401:010:0247, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого в АДРЕСА_1 , існував (друге питання висновку експертизи).
28.             У п`ятому питанні висновку експертизи вказано, що за результатами обстеження було встановлено, що у ОСОБА_1 мається виїзд з північної сторони його земельної ділянки (ворота в тому числі), але виїзду на дорогу загального користування с. Горенка ОСОБА_1 не має. Проїзду перешкоджає паркан, встановлений на земельній ділянці з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
29.             Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених упункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
30.             Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
31.             Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
32.             Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
33.             Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
34.             Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
35.             Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36.             Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
37.             Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
38.             Подібні положення містить стаття 321 ЦК України.
39.             Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
40.             Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
41.             Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
42.             Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
43.             Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів як зокрема право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; інші земельні сервітути.
44.             Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).
45.             Відповідно до статті 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам.
46.             Частина перша стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
47.             У частині першій статті 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
48.             Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
49.             Таким чином з системного аналізу наведених вище норм колегія суддів зазначає, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови.
50.             Отже, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що право позивача на обслуговування і користування своєю земельною ділянкою порушене у зв`язку із встановленням відповідачкою паркану, внаслідок чого було перекрито проїзд існуючим на генеральному плані с. Горенка провулком без назви до земельної ділянки позивача, яким той користувався до 2016 року, беручи до уваги те, що іншого проїзду до земельної ділянки позивача з дороги загального користування с. Горенка не існує, згода відповідачки на користування частиною її земельної ділянки для проходу/ проїзду до належної позивачу земельної ділянки відсутня, за відсутності можливості задоволення такої потреби у інший спосіб, дійшли правильного висновку, що єдиним способом захисту порушеного права є встановлення безстрокового та безоплатного земельного сервітуту для проходу та проїзду до земельної ділянки позивача через земельну ділянку відповідачки у спосіб, визначений висновком судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49.
51.             При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що встановлення земельного сервітуту не було предметом позовних вимог ОСОБА_1 за його позовом у 2010 році, оскільки необхідність встановлення сервітуту виникла 
у 2016 році, коли ОСОБА_2 встановила паркан по межі своєї земельної ділянки, перекривши існуючий проїзд до його земельної ділянки та позбавивши його можливості повноцінно користуватися нею.
52.             Також апеляційний суд правильно відхилив доводи відповідачки про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками одного житлового будинку і ця садиба має виїзд на вул. Мічуріна , оскільки належні їм частини домоволодіння розташовані на окремих земельних ділянках, огороджених парканом, і виїзд на вулицю Мічуріна є лише з ділянки, належної ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_1 ніколи не користувався земельною ділянкою ОСОБА_4 для проїзду на вулицю Мічуріна , оскільки користувався проїздом, перекритим в подальшому відповідачкою ОСОБА_2 .
53.             Мотивовано відхилено апеляційним судом й доводи відповідачки про неналежність як доказу висновку проведеної по справі судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49, оскільки нею не доведено, що дослідження виконане з істотним порушенням вимог як методики її виконання, так і нормативно-правових актів. 
54.             При цьому, апеляційний суд зауважив, що призначення експертизи у даній справі було доцільним та необхідним, зважаючи на предмет судового розгляду, а відповідачка не була позбавлена можливості подати заяву з переліком власних питань на вирішення експертів, в тому числі питання щодо можливості встановлення для позивача земельного сервітуту через ділянку ОСОБА_4 .
55.             Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки розмір земельної ділянки, який позивач просив передати йому шляхом встановлення сервітуту, не відповідає розміру, зазначеному в судовому рішенні.
56.             У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
57.             Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
58.             Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
59.             Дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення сервітуту, суд першої інстанції не змінював правову підставу та предмет позову, а лише деталізував згідно з висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи 
від 09 серпня 2018 року № 22852/17-41/16875/18-49, на яку саме частину земельної ділянки відповідачки поширюється право сервітуту задля уникнення складнощів під час виконання рішення суду.
60.             Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 січня 
2023 року у справі № 701/1475/19 (провадження № 61-7649св22).
61.             Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 127/1417/16-ц та справі № 379/794/16-ц, від 17 січня 2019 року у справі № 607/12777/17, 
від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 925/603/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 925/690/16-ц, від 01 червня 
2021 року у справі № 925/929/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 686/18456/18, від 12 січня 2022 року у справі № 663/917/17, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
62.             Також безпідставними є й доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції принципу доступу до правосуддя, оскільки суд здійснив розгляд справи та прийняв рішення без участі заявниці, незважаючи на заяву її представника про відкладення розгляду справи.
63.             Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачки був належним чином повідомлений про розгляд справи 07 грудня 2023 року, проте у судове засідання не з`явився.
64.             Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
65.             При цьому, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови, після проголошення вступної та резолютивної частин постанови, колегії суддів було передане клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ніцу І. Г., належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я після проведених операцій та перебування у зв`язку із цим на лікарняному, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування представника на лікарняному або погіршення стану його здоров`я, які стали б підставою для задоволення клопотання, до нього не долучено.
66.             Зважаючи на вищевикладене у сукупності доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
67.             Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження 
№ 14-446цс18).
68.             Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
69.        Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
70.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                 Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.                 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 02 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | Н. Ю. Сакара
| О. В. Білоконь
| О. М. Осіян