ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1892/25 Справа № 202/7820/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 29 лютого 2024 року о 16 годині 30 хвилин в м. Дніпро, Самарський район, вул. Іларіонівська, електроопора 1/07, відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, через що здійснив наїзд на перешкоду у вигляді ями. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3.6 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. 
Транспортний засіб ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 належить позивачці ОСОБА_1 .
Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року, яка набрала законної сили 16 квітня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № ЕР.218479207, строк дії договору з 00:00 20 грудня 2023 по 24:00 19 грудня 2024 включно, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн.
У зв`язку з цим одразу після настання ДТП страховика було повідомлено про подію, однак останнім повідомлено, що вказаний випадок не є страховим, а тому заподіяна шкода не підлягає відшкодуванню ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
Крім того, листом від 14 травня 2024 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у відповідь на адвокатський запит від 14 травня 2024 року, повідомлено про те, що ДТП, що відбулась 29 лютого 2024 року за участю ТЗ ИЖ 27175, номерний знак: НОМЕР_1 , не була розцінена як страховий випадок для здійснення страхового відшкодування згідно полісу ЕР.218479207, оскільки відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно висновку судового експерта Цаберябий В.М. № 029/24 від 13 березня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ИЖ 27175, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 42 576,16 гривень.
Отже, з моменту, коли сталася ДТП у позивачки виникло право вимоги саме до безпосереднього заподіювана шкоди ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом до відповідача як заподіювача шкоди.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачка ОСОБА_1 є особою пенсійного віку та їй вкрай важливо мати транспортний засіб для особистого використання. Пошкодження її транспортного засобу вимагає додаткових матеріальних затрат, при цьому відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував та поводив себе зухвало, не дивлячись на свою вину та на неодноразові звернення позивачки. Відмови ОСОБА_3 спричинили позивачці стрес та роздратування, обмеження у звичній можливості використовувати власний транспортний засіб, а тому, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості позивачка оцінює моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.
З метою досудового врегулювання спору, на адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3 17 травня 2024 року було направлено досудову вимогу, в якій останньому запропоновано у п`ятиденний строк з дня отримання вказаної досудової вимоги, виплатити грошові кошти у розмірі 42 576 грн. 16 коп. Проте вказана вимога ОСОБА_3 , проігнорована, сума завданої шкоди не сплачена.
З огляду на викладене, позивач прохає суд стягнути з відповідача на свою користь: -матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 42 576 грн. 16 коп.; -моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.; -судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.; -витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 3 500 грн.; -витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що передання власником транспортного засобу з власної волі не є його неправомірним заволодінням. Отже, посилання позивача не ґрунтуються на обставинах незаконної передачі ОСОБА_3 належного їй автомобіля, який отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не свідчить про те, що відповідач має відповідати за шкоду, завдану власнику транспортного засобу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року, яка набрала законної сили 16 квітня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень (а. с. 19).
У постанові судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року зазначено, що 29 лютого 2024 року о 16 годині 30 хвилин в м. Дніпро, Самарський район, вул. Іларіонівська, електроопора 1/07, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, через що здійснив наїзд на перешкоду у вигляді ями. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3.6 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КупАП.
Згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 транспортний засіб НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а. с. 16).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № ЕР.218479207, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн. (а. с. 17).
Листом від 14 травня 2024 року вих. № 913-31 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлено про те, що ДТП, що відбулась 29 лютого 2024 року за участю ТЗ ИЖ 27175, номерний знак: НОМЕР_1 , не була розцінена як страховий випадок для здійснення страхового відшкодування згідно полісу ЕР.218479207, оскільки відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (а. с. 51-52).
Згідно висновку судового експерта Цаберябий В.М. № 029/24 від 13 березня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ИЖ 27175, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 42 576,16 грн. (а. с. 20-30).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передання власником транспортного засобу з власної волі не є його неправомірним заволодінням. Отже, посилання позивача не ґрунтуються на обставинах незаконної передачі ОСОБА_3 належного їй автомобіля, який отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не свідчить про те, що відповідач має відповідати за шкоду, завдану власнику транспортного засобу.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Так, матеріалами справи встановлено, що постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року, яка набрала законної сили 16 квітня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень (а. с. 19).
Цією постановою встановлено, що ОСОБА_3 вину визнав та зазначив, що дані викладені у протоколі відповідають дійсності.
Транспортний засіб ИЖ 27175, д.н.з. НОМЕР_1 належить позивачці ОСОБА_1 , отже вона, як власник пошкодженого автомобіля, має право на відшкодування шкоди завданої особою, яка її завдала.
У зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на те, що незаконної передачі ОСОБА_3 належного позивачу автомобіля, який отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не свідчить про те, що відповідач має відповідати за шкоду, завдану власнику транспортного засобу є необґрунтованими та безпідставними.
На обґрунтування розміру матеріальної шкоди, позивачкою наданий висновок судового експерта Цаберябого В.М. № 029/24 від 13 березня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ИЖ 27175, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 42 576,16 гривеньЗгідно висновку судового експерта Цаберябий В.М. № 029/24 від 13 березня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ИЖ 27175, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 42 576,16 гривень, отже саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 , а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення повних вимог в цій частині.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Враховуючи, що позивачка є особою пенсійного віку та їй вкрай важливо мати транспортний засіб для особистого використання, відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував та поводив себе зухвало, не дивлячись на свою вину та на неодноразові звернення позивачки. Відмови ОСОБА_3 спричинили позивачці стрес та роздратування, обмеження у звичній можливості використовувати власний транспортний засіб, а тому, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову в позові.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати пов`язані із залученням експерта 3 500 грн..
Крім того, відповідно до частин першої – шостої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду цивільної справи в суді представляла адвокат Шашло Д.С,
На підтвердження понесених витрат матеріали справи містять, Договір про надання правничої допомоги № 19/03 від 19 березня 2024 року, прибутковий касовий ордер № 1 від 06 травня 2024 року та прибутковий касовий ордер № 1 від 12 листопада 2024 року.
У пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)».
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, а також, з урахуванням невеликої складності справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.. Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року  — скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 42 576, 16 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 028 грн. та витрати пов`язані із залученням експерта 3 500 грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді І.А. Єлізаренко 
О.В. Свистунова