ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 р.	Справа № 638/19944/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 (суддя Рибальченко Л.М.; м. Харків) по справі № 638/19944/24
за позовом   ОСОБА_1 
до  Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (надалі також - відповідач, УПП в Харківській області ДПП) в якому просив суд: скасувати постанову серії ЕНА №3217612 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Самченко А.М. у відношенні ОСОБА_1 ; провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача – закрити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08 жовтня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Харківській області лейтенантом поліції Самченко А.М. була винесена постанова серії ЕНА № 3217612 у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, згідно з якою позивачем було порушено п. 8.7.3 е ПДР України, а саме 08 жовтня 2024 року о 09:41 хв., по пр-т Льва Ландау у м. Харкові керуючи автомобілем Nissan Primera д.н.з. НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофору. Позивач вважає, що вказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Зазначає, що у вказаній постанові день та час він не керував ТЗ Nissan Primera д.н.з. НОМЕР_1 . Вказує, що 08 жовтня 2024 року о 09 год. 41 хв. він керував автомобілем “Toyota RAF 4” д.н.з. НОМЕР_2 по пр-т Льва Ландау у м. Харкові, рухаючись у крайній лівій смузі руху, почав виконувати поворот ліворуч на вул. Олімпійська у напрямку Палацу Спорту на зелений сигнал світлофору. Однак вже під час виконання повороту, співробітниками поліції було перекрито рух по вул. Олімпійська у зв`язку з чим він був змушений зупинитися не виконавши поворот з причини, які від нього не залежали. Однак зупинкою на перехресті він створював перешкоду для інших транспортних засобів, у зв`язку з чим він продовжив рух. Зазначив, що пішохідний перехід перед спробою повороту ліворуч на вул. Олімпійська у м. Харкові він проїхав на зелений сигнал, здійснивши вимушену зупинку вже після проїзду пішохідного переходу.
Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 27 січня 2025 року частково задовольнив позов ОСОБА_1 .
Скасував постанову серії ЕНА № 3217612 від 08 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовив.
Департамент патрульної поліції Національної поліції України не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем є ДПП, а не його структурний підрозділ - УПП в Харківській області ДПП, що на думку апелянта є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.  
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вказує, що він правильно визначив відповідача у справі, відповідач був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції та приймав активну участь при розгляді справи, жодного посилання на неналежність відповідача не було вказано. 
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що 08 жовтня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП, лейтенантом поліції Самченко А.М. винесено постанову серії ЕНА № 3217612 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.
Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він 08 жовтня 2024 року о 09:41 год. м. Харків, пр-т Льва Ландау 163, водій керуючи ТЗ проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора. Фіксація на бк 467615 та відеорегістратор маі 70, чим порушив п. 8.7.3.е. ПДР - порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий.
Також, у вказаній постанові в п. 5 транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність) вказано “Nissan Primera НОМЕР_1 ОСОБА_2 ”.
В пункті 4 вказаної постанови (особа, щодо якої розглядається справа) зазначено “ ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 , посвідчення водія: НОМЕР_3 ”.
Позивач не погодившись з обставинами, викладеними в спірній постанові, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
За приписами пункту 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, щодо правил дорожнього руху за статею 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.
Згідно з пунктами 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.
Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП.
Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).
Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем в якості відповідача визначено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
З цього приводу варто зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до частини 3 статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 43 КАС України Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, як територіальний (структурний) підрозділ ДПП, не є окремою юридичною особою, отже, не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, а тому не може виступати відповідачем по цій справі.
Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте, останній не був визначений позивачем, як відповідач у цій адміністративній справі, та не залучений судом першої інстанції в якості співвідповідача.
Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, а судом не залучено до участі у справі в якості належного Департамент патрульної поліції.
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.
За правилами частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права зокрема була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист.
Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухваленням судового рішення про відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів, з урахуванням викладеного вище доходить висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
При цьому, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах.
Одночасно варто вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2025 по справі № 638/19944/24  скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко    Т.С. Перцова