Справа № 947/22547/24 	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/337/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 березня 2025 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індітекс Україна» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Індітекс Україна» на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року та додаткове рішення від 21 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 у липні 2024 року звернулася в суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Індітекс Україна» (далі – ТОВ «Індітекс Україна») про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 червня 2024 року замовила та оплатила через офіційний сайт магазину «Massimo Dutti» (https://www.massimodutti.com/ua) сандалії на низькому ходу з пряжками вартістю 4590 грн та оформила доставку в м. Одеса шляхом служби доставки «Нова Пошта». На сайті магазину «Massimo Dutti» здійснює господарську діяльність ТОВ «Індітекс Україна», який також вказаний на бирці товару як імпортер і є відправником товару у додатку «Нова Пошта». 26 червня 2024 року близько 09 години позивач звернулася через месенджер WhatsApp до відділу обслуговування клієнтів з виявленим істотним недоліком – шкіра на устілці сандаліїв злущилася. Звернення було проігноровано, оскільки вона не змогла надати фіскальний чек, хоча покупка була перевірена представником магазину за номером замовлення 30064327696 та додатково для підтвердження було надано квитанцію про розрахунок з банку. В той же день було зроблено запит на відновлення фіскального чеку, однак оператор відділу обслуговування клієнтів магазину «Massimo Dutti» відповів, що фіскальний чек не відновлюється. Товар втратив можливість належного використання в перші декілька днів, гарантійний строк не закінчився, а продавець знімає із себе всю відповідальність за неналежну якість товару. Відповідач пропонував замінити товар, однак вона відмовилася через те, що вже витратила багато часу на безрезультатну комунікацію з «Індітекс Україна» та понесла витрати на правничу допомогу. Просила розірвати договір купівлі-продажу, укладений 13 червня 2024 року між ТОВ «Індітекс Україна» та ОСОБА_1 , стягнути з відповідача 4590 грн вартості товару, 10000 грн моральної шкоди та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі – продажу, укладений 13 червня 2024 року між ТОВ «Індітекс Україна» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «Індітекс Україна» на користь ОСОБА_1 вартість товару – 4590 грн та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Індітекс Україна» в дохід держави 3028 грн судового збору.
Додатковим рішенням суду від 21 січня 2025 року в задоволенні заяви відповідача ТОВ «Індітекс Україна» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цій цивільній справі відмовлено. 
Відповідач ТОВ «Індітекс Україна» подав апеляційну скаргу на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року та додаткове рішення від 21 січня 2025 року. Зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що позивач отримала фіскальний чек, однак не зберегла його, тому позивачу було відмовлено у заміні/поверненні товару. Вважає, що при виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару. Отриманий 13 червня 2024 року позивачем товар відповідав її очікуванням, був нею оглянутий та перевірений - не мав будь-яких дефектів на момент його приймання та під час користування, що, серед іншого, підтверджується і самим позивачем у листуванні (товар активно використовувався нею після отримання) і тим фактом, що позивач не зберегла, а навпаки – знищила, розрахунковий документ. У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд був зобов`язаний здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Просив рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та додаткове рішення від 21 січня 2025 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що сандалії використовувала лише тричі по декілька годин впродовж фактично п`яти днів перебування цього взуття у її володінні (забрала з відділення пошти о 19 год 10 хвв 20 червня 2024 року, у період комендантських годин (з 00 год по 05 год щодня) та 26 червня 2024 року – сандаліями не користувалася (о 09 год 13 хв 26 червня 2024 року повідомила про недоліки товару). Відповідач не довів, що розрахунковий документ був вкладений ним до упакування товару. Однак, на підтвердження оплати товару надала копію квитанції та рахунок, наданий продавцем на підтвердження розрахунку за товар. Збережено усі бирки, коробку, пильник, захисний папір. У листуванні з представником відповідача вона лише висловила припущення про те, що нею було втрачено фіскальний чек, однак ніколи про це не стверджувала. Рахунок, виданий продавцем, містить усі необхідні реквізити, згадані у роз`ясненні Держпроспоживслужби від 23 березня 2022 року та наказі Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13. Злущена шкіра на устілках робить товар суттєво іншим, не таким, який заявлений продавцем в описі товару та позбавляє можливості використовувати його за цільовим призначенням, оскільки він втратив свій естетичний вигляд, заявлений виробником /продавцем. Сандалії стали суттєво іншими ніж передбачені договором. Відповідач неправомірно відмовив в обміні товару, а рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу та повернення покупцю вартості товару вважає правомірним. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є дійсним, необхідним та розумним з врахуванням складності справи. Розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в цій справі вважає явно завищеним, неспівмірним зі складністю справи та недоведеним. Просила залишити апеляційну скаргу відповідача в цій справі без задоволення, а рішення суду від 26 грудня 2024 року та додаткове рішення від 21 січня 2025 року – без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 замовила сандалії на низькому ходу з пряжками на офіційному сайті магазину «Massimo Dutti» (https://www.massimodutti.com/ua) держателем якого є відповідач ТОВ «Індітекс Україна» за № 30064327696 на суму 4590 грн. Із квитанції № Е73А-КТ6Х-3ХХХ-0Е86 від 13 червня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 13 червня 2024 року перерахувала на рахунок Massimo Dutti Ukraine 4590 грн.
26 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася через месенджер WhatsApp до відділу обслуговування клієнтів відповідача ТОВ «Індітекс Україна» із повідомленням про виявлені істотні недоліки – шкіра на устілці сандалі злущилася.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону, гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:розірвання договорута повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому.
Істотним недоліком Закон називає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону).
За частиною першою статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною першою та шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Наданими позивачем фотографіями та листуванням між нею та відповідачем підтверджується факт істотності недоліків реалізованої відповідачем продукції (сандалій) – злущення шкіри на устілках після нетривалого використання в межах гарантійного періоду, що суттєво впливає на якість товару, оскільки потребує їх усунення шляхом ремонту для повернення взуттю належного товарного вигляду та якості. Вказана обставина є істотним порушенням договору, оскільки позивач фактично позбавлена товару тієї якості, на яку розраховувала при його укладенні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Отже саме позивач повинен довести наявність недоліку товару, а не відповідач, оскільки такий висновок спростовується змістом частини чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
Тягар доказування відсутності істотного недоліку товару покладений саме на відповідача, а останній не довів належну якість товару (продукції), відсутності в ньому істотних недоліків та існування інших обставин, які звільняли б його від відповідальності. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи на спростування доказів наданих позивачем, ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду заявлено не було.
Щодо розрахункового документа, який підтверджує факт купівлі-продажу товару суд зазначає таке.
За положеннями абзацу третього частини першої статті 9 вказаного вище Закону України «Про захист прав споживачів», обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.
При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів (частина третя статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).
В абзацах 2, 3 частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги).
В пункті 22 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торгівельного обслуговування на ринках споживчих товарів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 833 від 15 червня 2006 року зазначено, що розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.
Таке ж положення міститься у пункті 17 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, що затверджені Наказом Міністерства економіки України № 104 від 19 квітня 2007 року.
У статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» дане визначення терміну розрахунковий документ, відповідно до якого це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Копія рахунку С13996/4465 від 19 червня 2024 року з відображеними у ньому реквізитами замовлення (30064327696, дата замовлення 13 червня 2024 року) та виданого на таке замовлення фіскального чека (номер чека: 379, дата перевірки чека: 19 червня 2024 року, серійний номер фіскального принтера: 43) в сукупності з копією квитанції № Е73А-КТ6Х-3ХХХ-0Е86 від 13 червня 2024 року на суму 4590 грн, скрін-шотами з особистого кабінету позивача на сайті відповідача «підтвердження замовлення № 30064327969 від 13 червня 2024 року» є достатніми доказами факту здійснення продажу відповідачем товару (сандалій) позивачу та оплати останньою їхньої вартості. Посилання відповідача на відсутність у позивача оригіналу розрахункового документа, за таких обставин, є формалізованим тлумаченням норм чинного законодавства, що має ризиком невиправдане звуження правових засобів споживача для захисту його порушених прав.
З урахуванням вищевикладеного, та враховуючи ту обставину, що протягом встановленого гарантійного строку були виявлені істотні недоліки продукції, які виникли з вини продавця (виробника) товару, що відповідачем належним чином не спростовано, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача як споживача продукції про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в сумі 4590 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Разом з цим, зважаючи на межі вимог апеляційної скарги, перегляд рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів не здійснює.
Висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення судових витрат має бути відповідна про це заява сторони, зроблена або подана до судових дебатів у справі.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (стаття 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Задовольняючи частково позовні вимоги (на 50%), суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача в користь позивача пропорційну суму заявлених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме не 6000 грн (заявлена сума), а 3000 грн (6000 х 50%).
При цьому додаткове рішення суду від 21 січня 2025 року, яким відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Індітекс Україна», хоч і ухвалене у невідповідній процесуальній формі (у формі додаткового рішення, а не у формі ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення, як це передбачено статтею 270 ЦПК України), однак за своїм змістом є правильним, ухваленим із правильним застосуванням норм матеріального права, а порушення норм процесуального права не становлять підстав, що визначені статтею 376 ЦПК України як обов`язкові для скасування такого судового рішення.
Суд першої інстанції, з урахуванням заперечень позивача, дійшов правильного висновку щодо невідповідності заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності, співмірності їх розміру, та, узявши до уваги обставини справи (в тому числі її малозначність), ціну самого позову, фінансовий стан обох сторін, правильно відмовив в задоволенні такої заяви відповідача.
Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). 
Підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідача відсутні також тому, що часткове задоволення позову здійснено судом першої інстанції з підстав, які відрізняються від тих, які були викладені представником відповідача у заявах по суті та не ґрунтується на доводах чи доказах відповідача.
Зважаючи на вищенаведене, рішення суду від 26 грудня 2024 року в цій справі ухвалено судом першої інстанції з правильним застосуванням норм матеріального права, однак у зв`язку із порушенням норм процесуального права в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. Додаткове рішення суду від 21 січня 2025 року в цій справі скасуванню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Індітекс Україна» задовольнити частково.
Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року в цій справі змінити в частині розміру стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Індітекс Україна» в користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду та додаткове рішення від 21 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий – суддя 

       Судді