КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№33/824/5003/2024
 
П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

            11 грудня 2024 року                                                                      місто Київ
                                                                                            справа № 752/19784/24
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
 
за участю:
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -
 
      В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 рокускасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що він не вчиняв жодного фізичного та/або психологічного насилля.
Вказував, що 08 вересня 2024 року під час чергової сварки із дружиною ОСОБА_2 , син втрутився в ситуацію. Після його слів: «Полетить усе з балкона» (мав на увазі комп'ютер сина), син підбурений своєю матір'ю, був негативно налаштований, почав лаятися в його адресу, використовуючи нецензурну лексику, за що, він легко взявши його долонею за потилицю, сказав, щоб він так себе не поводив і таких слів не використовував.
Зазначав, що у живіт сина не бив і ніяким чином не погрожував.
Посилався на те, що твердження викладені в оскаржуваній постанові є перекручуванням фактів, а також відвертою брехнею та наклепом з боку дружини.
Вказував, що син перебуває під повним впливом і контролем матері   ОСОБА_2 , яка активного його підбурює проти нього, в силу свого віку він не здатний повноцінно оцінити ситуацію та всі її можливі наслідки.
Зазначав, що він припускає, що син міг вдаритися в живіт об стілець (крісло) під час їхньої сварки.
Посилався на те, що усі перелічені в оскаржуваній постанові докази на підставі яких його визнано винним у вчиненні правопорушення, створені виключно на основі усних пояснень дружини ОСОБА_2 та усних свідчень малолітнього ОСОБА_1 , що перебуває під повним впливом та контролем своєї матері, і в силу свого віку не здатний повноцінно оцінити ситуацію та всі її можливі наслідки.
Вказував, що ймовірною причиною такої поведінки ОСОБА_2 , враховуючи, що їхній шлюб йде до розлучення, є бажання нашкодити йому, щоб перешкодити його нормальному спілкуванню з сином.
Зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги причини виникнення його сварки з дружиною.
Посилався на те, що рапорт фактично складений на інших осіб.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності         ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.         
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції була повідомлена належним чином.
А відтак, суд апеляційної інстанції вважає неявку ОСОБА_2 такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи та вважає можливим розглядати справу за її відсутності.
Суд першої інстанції дійшов висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім'ї.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582585, 08 вересня 2024 року близько 18.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_1 , фізичного та психологічного характеру, а саме: декілька разів вдарив по потилиці та в живіт, словесно ображав, погрожував викинути з 4-го поверху та принижував, чим завдав шкоди фізичному та психологічному здоров'ю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до рапорту Інспектора СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції Маринченка С., перебуваючи у складі МГР-001 08 вересня 2024 року близько 18.00 год., було виявлено факт вчинення домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_2 , де громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з поясненнями малолітнього ОСОБА_1 від 08 вересня         2024 року, він проживає разом з матір'ю та батьком. 08 вересня 2024 року близько 18.00 год. за місцем їхнього проживання прийшов його батько, на його думку, в стані алкогольного сп'яніння та зробив йому зауваження, що він довго сидить за комп'ютером та почав його бити по потилиці (3 рази). А потім, коли він встав із стільця та коли мама почала за нього заступатися, він відчув декілька ударів в живіт, після чого його мама почала дзвонити до бабусі і поліції. Батько вийшов із квартири.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 від 08 вересня 2024 року, вона проживає разом з чоловіком ОСОБА_1 та спільним малолітнім сином ОСОБА_1   08 вересня 2024 року близько 18.00 год. за місцем проживання прийшов її чоловік в алкогольному стані (запах з ротової порожнини, хитка хода) та зробив зауваження сину, що він грає на комп'ютері та погрожував викинути з вікна 4-го поверху. Після цього, вона заступилась за сина, так як між ним та чоловіком виникла бійка. Потім чоловік взяв її за руки та відкинув, словесно ображав, проклинав, принижував та виганяв з квартири. Далі вона почала телефонувати батькам, які живуть неподалік та до поліції.
Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні суду першої інстанції, малолітній ОСОБА_1 в присутності його мами ОСОБА_2 пояснив, що тато став агресивним, часто називав його поганими словами, сварив. Того дня він знову почав його сварити, мама вступилась за нього, потім і він почав захищати маму. Під час даної сварки, тато вдарив його в живіт та по шиї, потім тато пішов з дому і зараз з ними не живе.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 легко взяв долонею сина за потилицю, сказав, щоб він так себе не поводив і таких слів не використовував та те, що він не вчиняв жодного фізичного та/або психологічного насилля, оскільки вказані доводи спростовуються показами ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були надані особисто в суді першої інстанції.
Крім того, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що в ході сварки, він взяв сина за потилицю і сказав, що викине все, маючи на увазі комп'ютер сина, це було зроблено у виховних цілях.
Суд звертає увагу на те, що вищезазначені погрози ОСОБА_1 могли сприйматися його малолітнім сином як такі, що висловлені в його адресу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що син перебуває під повним впливом і контролем матері ОСОБА_2 , яка активно його підбурює проти нього, в силу свого віку він не здатний повноцінно оцінити ситуацію та всі її можливі наслідки, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки дана обставина жодним чином не спростовує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
П О С Т А Н О В И В:
            
            Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року - залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                              Борисова О.В.