ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/342/25 Справа № 176/2130/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко Ірини Андріївни на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства “Жовтоводськтепломережа” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У грудні 2020 року КП «Жовтоводськтепломережа» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , на їх користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2012р. по 01.10.2020р. у сумі 28986,97 грн., з яких 20656,00 грн. сума основного боргу, 7081,41 грн. – інфляційні нарахування, 1249,56 грн. – три відсотки річних та судові витрати по справі.
       В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 р. функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Невиконання відповідачем, який є власником квартири АДРЕСА_1 зобов`язань по оплаті в повному обсязі за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення – задоволено.
       Стягнено із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період 01.11.2012р. по 01.10.2020р. в сумі 28986 грн. 97 коп., з яких: 20656,00 грн. сума основного боргу, 7081,41 грн. – інфляційні нарахування, 1249,56 грн. – три відсотки річних. 
       Стягнено із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем за подачу позову до суду в сумі 2102,00 грн.
       Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Левченко І.А. в системі “Електронний суд” подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2012 р. по 01.10.2020 р. КП “Жовтоводськтепломережа” - відмовити. 
       В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним,безпідставним та таким, яким ухвалене з порушенням норм матеріального й процесуального права. Стверджує, що стягнення суми боргу за період з 01.11.2012 р. - 01.10.2020 р. прийняте поза межами трирічного строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України, а тому таке рішення повинно бути скасоване та ухвалене нове, про часткове задоволення позову і стягнення суми заборгованості за послуги теплопостачання за період 01.11.2017 р. - 01.10.2020 р. Вважає, що суд не звернув уваги, що вказані розрахунки містять відомості тільки щодо нарахування коштів за період,починаючи з 01.11.2012 р. по 01.10.2020 р. та не узгоджуються між собою в частині обсягу нарахованих сум за надані послуги.
       Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2011 року (а.с.13).
       19 жовтня 2017 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Таким чином, відповідач є споживачем послуг позивача та на його ім`я позивачем відкрито о/р НОМЕР_1 . (а.с.15-16 зв.).
       Крім того у підпункті 6.1 пункту 6 Договору зазначено, що заборгованість на момент укладання Договору по особистому рахунку № НОМЕР_1 складає 5488,81 грн. з чим погодився Споживач про що свідчить особистий підпис на Договорі.
       Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа».(а.с.18).
       Будучи власником вищезазначеної квартири, ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повній мірі сплачував за надані послуги з централізованого опалення. У зв`язку з цим за період з 01.11.2012 р. По 01.10.2020 р. відповідач заборгував позивачу 28986,97 грн., з яких 20656,00 грн. сума основного боргу, 7081,41 грн. – інфляційні нарахування, 1249,56 грн. – три відсотки річних, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. (а.с. 6-11).
       В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 зазначив, що основною підставою для відсутності задоволення позовних вимог є та обставина, що вказані розрахунки містять відомості тільки щодо нарахування коштів за період, починаючи з 01.11.2012 р. по 01.10.2020 р. та не узгоджуються між собою в частині обсягу нарахованих сум за надані послуги та судове рішення прийняте поза межами трирічного строку позовної давності.
       Надаючи оцінку таким доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
       Статтею 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 875-ІV та ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року « 2189-VІІІ визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
       Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем – фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання (частина 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV).
       Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови договору.
       Сторони не заперечили, що 19 жовтня 2017 року між КП «Жовтоводськтепломережа» та ОСОБА_1  укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Договір).(а.с.15).
       Відповідно до п.п.16 Договору, споживач має право отримувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами цього договору; 
       Згідно пп. 1 п. 17 Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк (у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим п.9 “Оплата споживчих послуг” Договору).
       Підпунктом 1 пункту 18 Договору передбачено зобов`язання виконавця своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил цього договору.
       Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-який формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
       Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною вважається укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого опалення і їх регулювання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.
       Окрім того, 30 жовтня 2017 року між Комунальним підприємством “Жовтоводськтепломережа” та ОСОБА_1 був укладений договір реструктуризації № 746473 за яким постачальник надає споживачу розстрочку у погашенні заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась на 30.10.2017 р. та склала 5252, 53 грн.         
Сторони домовились про повне погашення заборгованості протягом 24 місяців з дня підписання цього договору з розподілом по місяцям з жовтня 2017 р. по вересень 2019 р. у сумі 218.86 грн., у вересні 2019 р. у сумі 218.75 грн.
       Із розрахунку заборгованості за опалення наданого КП “Жовтоводськтепломережа”, вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повній мірі сплачував надані послуги з централізованого опалення. Всього сплачено за послуги у сумі 1757 грн. (сплачені кошти відповідачем та компенсація (субсидія). 
       У зв`язку з цим за період з 01.11.2012р. по 01.10.2020р. відповідач заборгував позивачу 28986,97 грн., з яких 20656,00 грн. сума основного боргу, 7081,41 грн. – інфляційні нарахування, 1249,56 грн. – три відсотки річних, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. (а.с. 6-11).
       Правове регулювання спірних правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг наступне.
       Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01 травня 2019 року) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, який чинний на даний час (надалі Закон).
       Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
       Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
       Відповідно до частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
       Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Стосовно доводів скаржника про нарахування позивачем заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної давності, а саме, з 01.11.2012 року по 31.10.2017 року, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про переривання строку позовної давності, внесеними відповідачем періодичними платежами, а тому строк позовної давності для вимог позивача не сплинув.
       Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
До вимог зі стягнення боргу за житлово-комунальні послуги застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
       Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
       З розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідача судом встановлено, що відповідач робив платежі, зокрема оплати сплачені компенсацією у вигляді субсидії: у жовтні 2015 р. на суму 113.97 грн.; у листопаді 2015 р. - 293.81 грн.; у грудні 2015 р. - 466,56 грн.; у січні 2016 р. - 762,71 грн.; у лютому - 451.12 грн.; у березні 2016 р. - 426,44 грн.; у жовтні 2016 р. 93.15 грн.; листопад 2016 р. - 930.39, грудень 2016 р. - 1336.68 грн., січень 2017 р. - 1510.82 грн., лютий 2017 р. - 1215,85 грн., березень 2017 р. - 751.51 грн., а тому дані проплати суд обґрунтовано визнав такими, що свідчать про визнання відповідачем боргу, тому строк позовної давності переривався. (а.с.6-11).
       Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів у справі, дійшов обґрунтованих висновків, про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених Законом, щодо своєчасної та повної оплати житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість у розмірі 28 986,97 грн, яка підтверджена наданим позивачем розрахунком, що складений відповідно до встановлених тарифів на житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, скаржником не спростовано даних розрахунку, а тому вказана позивачем заборгованість підлягає до стягнення з відповідача.
       Колегія суддів також погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.
       Так, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на споживача послуг покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право виконавця послуг відповідно до частини першої статті 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги.
       Положенням ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати за житлово-комунальні послуги, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 3% річних в сумі 1249,56 грн. та інфляційні в розмірі 7081,41 грн., які підтверджені відповідними розрахунками, що не спростовані відповідачем, а тому суд дійшов вірного висновку про задоволення даних вимог.
       Отже, відповідач, як споживач комунальних послуг, зобов`язаний був оплачувати за отримані житлово-комунальні послуги, якими він фактично користувався, проте ним таких дій в повному обсязі та вчасно не вчинялось, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 28 986,97 грн., та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних в сумі 1249,56 грн. і інфляційні в розмірі 7081,41 грн.
       Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вказаних висновків.
       Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко Ірини Андріївни - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

       Судді: