ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/847/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Волковінській В.М.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" – Жигадло І.Б.,
від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" – Юциков Є.С.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024, прийняте суддею Невінгловською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 23.09.2024,
у справі №916/847/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1"
про стягнення 944 876,61 грн
та за зустрічним позовом: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 944876,61 грн, з яких:      633065,10 грн основного боргу, 76661,58 грн пені, 30022,90 грн 3% річних та 205127,03 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості природного газу, поставленого позивачем як постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 05.03.2024 відкрито провадження у справі №916/847/24.
20.03.2024 до суду першої інстанції від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про зобов`язання останнього здійснити списання кредиторської заборгованості Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.
Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані безпідставністю ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" від виконання покладеного на нього обов`язку зі списання кредиторської заборгованості Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних, відповідно до вимог Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2024 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом у справі №916/847/24.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 (суддя Невінгловська Ю.М.) у задоволені первісного позову відмовлено у повному обсязі; судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом, покладено на нього самого; зустрічний позов задоволено; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснити списання кредиторської заборгованості Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив  "Морський 1" за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на користь Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн.
Судове рішення мотивоване недоведеністю Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" факту неналежного виконання Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" своїх зобов`язань щодо оплати вартості природного газу, поставленого позивачем як постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, оскільки заборгованість відповідача за первісним позовом за спожитий у листопаді місяці 2021 року природний газ в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною     7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних, має бути списана відповідно до абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову – відмовити у повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на помилковості висновку місцевого господарського суду про те, що ціна природного газу, поставленого Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" позивачем за первісним позовом як постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, встановлена відповідно до приписів абзацу 3 пункту 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", який набрав чинності 19.08.2022, адже на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідач за первісним позовом був зареєстрований в якості виробника теплової енергії (теплогенеруючої організації), у зв`язку з чим ціна поставленого природного газу була обґрунтовано визначена Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" за формулою, передбаченою пунктом 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 30.09.2015. Крім того, апелянт стверджує про неналежність обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту у вигляді зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснити списання кредиторської заборгованості за фактично спожитий природний газ.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 12.11.2024 (вх.№3833/24/Д1 від 12.11.2024) Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 – без змін. Зокрема, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що останній є неприбутковою організацією, яка шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку, та в їхніх інтересах уклала договір про постачання природного газу для роботи газової дахової котельні з метою забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку, а тому Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" безпосередньо в силу вимог чинного законодавства має право на списання заборгованості за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 28.10.2024 у справі №916/847/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 15.01.2025 о 10:00.
У судовому засіданні 15.01.2025, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" апеляційну скаргу підтримав; представник Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" висловив заперечення проти її задоволення.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 15.01.2025 залишено без розгляду додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" б/н від 19.11.2024 (вх.№3833/24/Д2 від 19.11.2024) та додаткові пояснення Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" б/н від 26.11.2024 (вх.№3833/24/Д3 від 26.11.2024).
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
13.05.2015 проведено державну реєстрацію Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.
17.12.2020 Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив   "Морський 1" прийняв в обслуговування багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 122 i, зокрема, систему опалення, забезпечену автономною теплогенеруючою установкою (даховою котельнею – комплексом змонтованого обладнання, у тому числі водогрiйних котлiв, потужнiстю 951 кВт марки Steel 951   Wiesberg – 2 шт.), а в подальшому на підставі акту приймання-передачі обладнання котельні б/н від 01.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСТРОЙ-СУ-1", як генеральний підрядник, передало, а відповідач за первісним позовом прийняв автономну теплогенеруючу установку (дахову котельню – комплекс змонтованого обладнання, у тому числі водогрiйних котлiв, потужнiстю 970 кВт марки Ellprex 970 – 2 шт.).
У матеріалах справи міститься типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", який підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", як споживачем, а також скріплений печатками сторін.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015 було затверджено типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі – типовий договір) та передбачено, що суб`єкти господарювання, визначені Кабінетом Міністрів України як постачальники, які не мають права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (постачальники "останньої надії"), оформлюють свої договірні відносини зі споживачами на підставі типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".
Згідно з пунктом 1.1 типового договору цей договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником "останньої надії".
В силу пункту 1.3 типового договору цей договір є договором приєднання. При укладенні цього договору зі Споживачем враховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі – Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
За цим договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 типового договору).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 типового договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.
Положеннями пунктів 4.1, 4.2 типового договору визначено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті. Об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
У пунктах 4.3, 4.4 типового договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
За умовами пункту 4.5 типового договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору, а Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ (підпункт 1 пункту 5.2, підпункт 1 пункту 6.1 типового договору).
В силу пункту 11.1 типового договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором.
Позивачем було складено, підписано та скріплено печаткою акт приймання-передачі природного газу №21268 від 30.11.2021, відповідно до якого вартість природного газу, поставленого останнім Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 (з урахуванням послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС), складає 797851,18 грн.
На підставі вищенаведеного акту відповідачу також було виставлено рахунок №30397 від 10.12.2021 на оплату спожитого у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 природного газу на суму 797851,18 грн, з яких: 2765,25 грн без ПДВ – вартість послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС.
На підтвердження факту направлення на адресу відповідача за первісним позовом акту приймання-передачі природного газу №21268 від 30.11.2021 та рахунку на оплату №30397 від 10.12.2021 позивачем за первісним позовом до суду першої інстанції було надано копії списку згрупованих поштових відправлень від 12.12.2021, а також квитанції про сплату вартості пересилання поштових відправлень.
В подальшому між сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками коригуючий акт №29054 від 23.12.2021 до акту приймання-передачі природного газу №21268 від 30.11.2021, згідно з яким остаточна вартість спожитого Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" природного газу у листопаді місяці 2021 року становить 797549,52 грн.
У листах Акціонерного товариства "Одесагаз" №104/1/21 від 28.05.2024 та        №04/21-1548 від 17.12.2021, наданому у відповідь на звернення відповідача за первісним позовом, повідомлено про наявність укладеного між даним товариством та Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" договору розподілу природного газу і про те, що ЕІС-код відповідача за первісним позовом належить до теплогенеруючих організацій у зв`язку з тим, що котельні останнього виробляють теплову енергію для населення.
Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" в якості оплати за природний газ згідно з договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" перерахував на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" грошові кошти у сумі 164484,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3426 від 28.12.2021. 
В адресованому позивачу за первісним позовом листі №39 від 27.08.2022 Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", посилаючись на приписи Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", просив надати акт звірки взаємних розрахунків за укладеним між сторонами договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".
У листі №56 від 28.08.2023 відповідач за первісним позовом просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на підставі Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" списати наявну заборгованість з оплати вартості природного газу, поставленого у листопаді місяці 2021 року, в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 куб.м, після чого оформити та надіслати Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" акт звірки взаємних розрахунків за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".
Внаслідок розгляду зазначеного звернення позивач за первісним позовом надав відповідь №119/4.1.3-34448-2023 від 01.09.2023, в якій повідомив про те, що питання списання заборгованості відповідно до Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" перебуває на етапі опрацювання, внаслідок чого про результати вирішення цього питання Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" повідомить відповідача у розумний строк.
11.10.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" з адвокатським запитом №119/4.2.1-40722-2023 від 11.10.2023, в якому просив, зокрема, надати інформацію щодо фактичних обсягів споживання природного газу Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" за період з 01.09.2020 і до дати видачі відповіді на цей запит.
За результатами опрацювання вищенаведеного адвокатського запиту Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надало позивачу за первісним позовом відповідь №ТОВВИХ-23-14795 від 18.10.2023, до якої додано роздруківки відомостей з інформаційної платформи щодо закріплення Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" – Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та щодо остаточної алокації відборів відповідача за первісним позовом за листопад місяць 2021 року, з яких вбачається, що обсяг спожитого відповідачем за первісним позовом природного газу за вказаний період склав 20247 куб.м.
Листом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" №16/2-09/58991/2023 від 19.09.2023 позивача за первісним позовом було повідомлено про надходження на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" у грудні місяці 2021 року грошових коштів у розмірі       164484,42 грн.
У матеріалах справи також містяться роздруківка архіву ціни постачальника останньої дії за листопад місяць 2021 року і копії договорів постачання природного газу, укладених між Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за період 2021-2024 років.
Предметом спору у даній справі за первісним позовом є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" заборгованості у загальній сумі 944876,61 грн, з яких: 633065,10 грн – основний борг, 76661,58 грн – пеня, 30022,90 грн – 3% річних та 205127,03 грн – інфляційні втрати, які нараховані у зв`язку з неналежним виконанням вказаним кооперативом своїх зобов`язань щодо оплати вартості природного газу, поставленого постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, а за зустрічним позовом – вимога Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" здійснити списання кредиторської заборгованості даного кооперативу за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції послався на недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" факту неналежного виконання Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" своїх зобов`язань щодо оплати вартості природного газу, поставленого постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, оскільки заборгованість відповідача за первісним позовом за спожитий у листопаді місяці 2021 року природний газ в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за             1000 метрів кубічних, має бути списана відповідно до абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, погоджуючись з висновком Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні первісного позову, водночас зазначає про помилковість висновку місцевого господарського суду щодо задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Правові засади функціонування ринку природного газу України регламентовані Законом України "Про ринок природного газу".
За умовами частини першої статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" – визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (пункт 26 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.
В силу пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (далі – Правила), постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови – однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.
Згідно з пунктом 3 Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) та оператору газорозподільної системи в таких випадках: банкрутство, ліквідація попереднього постачальника природного газу; зупинення або анулювання ліцензії на постачання природного газу попереднього постачальника; відсутність підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору (договорів) купівлі-продажу природного газу в оптового продавця, для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником "останньої надії" відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу, споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператору газорозподільної системи); відсутність побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії).
Положеннями пункту 2 Глави 5 Розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015, визначено, що оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; прізвище, ім`я, по батькові (для побутових споживачів); назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.
Суд апеляційної інстанції вбачає, що на інформаційній платформі Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 був закріплений за постачальником "останньої надії" – Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-23-14795 від 18.10.2023. 
У матеріалах справи відсутні та відповідачем за первісним позовом до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні процесуального закону доказу на підтвердження наявності в Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 іншого постачальника природного газу, ніж постачальник "останньої надії" (позивач за первісним позовом).
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).
Отже, укладений між сторонами договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" став підставою виникнення у них господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як зазначалося вище, згідно з актом приймання-передачі природного газу №21268 від 30.11.2021 (з урахуванням коригуючого акту №29054 від 23.12.2021) позивач за первісним позовом на підставі договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 поставив відповідачеві за первісним позовом           20247 куб.м природного газу. Відображені у вищенаведеному акті приймання-передачі природного газу відомості повністю узгоджуються з даними, наведеними у листі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-23-14795 від 18.10.2023.
При цьому положення статуту Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" свідчать про те, що останній виступає юридичною особою, створеною внаслідок добровільного об`єднання осіб на основі членства для ведення спільної некомерційної господарської діяльності на засадах самоврядування з метою задоволення економічних, соціальних, побутових та інших потреб, пов`язаних з комплексом "Південний" по вул. Фонтанська дорога, 118-а у м. Одесі, шляхом належного утримання, використання, ремонту, експлуатації та обслуговуванні цього комплексу, прийнятого на баланс відповідача за первісним позовом разом з автономною теплогенеруючою установкою (даховою котельною) відповідно до акту приймання-передачі б/н від 01.11.2021.
Зокрема, котельні відповідача за первісним позовом виробляють теплову енергію для населення, що підтверджується листами Акціонерного товариства "Одесагаз" №104/1/21 від 28.05.2024 та №04/21-1548 від 17.12.2021, а також не спростовано позивачем за первісним позовом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку – це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
В силу частини першої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Отже, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про теплопостачання", виробництво теплової енергії – це господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору.
Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, є Господарський кодекс України.
Стаття 55 Господарського кодексу України відносить до суб`єктів господарювання осіб, які здійснюють господарську діяльність.
Під господарською діяльністю за визначенням, вказаним у статті 3 Господарського кодексу України, розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому зазначається, що діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України "Про кооперацію".
Приписами статті 2 Закону України "Про кооперацію" передбачено, зокрема, що кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що діяльність Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, а відтак така діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб`єкта, а не комерційною діяльністю з метою отримання прибутку, оскільки теплова енергія, в яку перетворюють природний газ котельні у житлових будинках відповідача, призначена не для реалізації, а виключно для забезпечення потреб його мешканців в опаленні приміщень.
Таким чином, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" фактично задовольняє зазначені потреби побутових споживачів самостійно шляхом самозабезпечення і у відносинах з позивачем за первісним позовом (постачальником "останньої надії") виступає колективним споживачем природного газу для потреб та в інтересах мешканців будинків.
Відповідно до частин другої, третьої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
19.08.2022 набрав чинності Закон України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".
Абзацом 3 пункту 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" унормовано, що непогашена на день набрання чинності цим Законом кредиторська заборгованість об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку або іншої уповноваженої співвласниками відповідно до законодавства особи, яка шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку, в їхніх інтересах укладає договір про постачання природного газу для роботи газових котелень (дахових, прибудованих та/або таких, що розташовані на прибудинковій території) для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку, за природний газ, спожитий у жовтні-листопаді 2021 року з ресурсу постачальника "останньої надії", підлягає списанню в обліку такого постачальника з дня набрання чинності цим Законом в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.
Відтак, беручи до уваги те, що відповідачем за первісним позовом на підставі договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 було спожито природний газ обсягом 20247 куб.м, вартість останнього з урахуванням вимог абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" не має перевищувати 150232,74 грн (розраховано наступним чином: 20247 куб.м х 7,42 грн за 1 куб.м = 150232,74 грн).
Водночас, як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення №3426 від 28.12.2021, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" в якості оплати за природний газ, спожитий у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, згідно з договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" перерахував на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" грошові кошти у сумі 164484,42 грн, яких достатньо як для оплати вартості спожитого природного газу, так і для оплати послуг транспортування природного газу.
За таких обставин, з огляду на те, що списання кредиторської заборгованості за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" прямо передбачене Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", який набрав чинності 19.08.2022, і на момент набрання ним чинності за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" обліковувалася заборгованість за природний газ, який спожитий у період з 04.11.2021 по 28.11.2021 та вартість якого перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для списання відповідної заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність позивачем за первісним позовом факту існування у Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" заборгованості за природний газ, спожитий у листопаді місяці 2021 року на підставі договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про правомірність відмови Господарського суду Одеської області у задоволенні позовних вимог про стягнення 633065,10 грн основного боргу.
З огляду на відсутність підстав для стягнення 633065,10 грн основного боргу, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 76661,58 грн пені, 30022,90 грн 3% річних та 205127,03 грн інфляційних втрат, які мають похідний характер від вимоги про стягнення основної заборгованості з оплати вартості природного газу, також не підлягають задоволенню, оскільки можливість задоволення похідних вимог безпосередньо залежить від задоволення основних позовних вимог.
Стосовно зустрічного позову Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснити списання кредиторської заборгованості вказаного кооперативу за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.
Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках:
-кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;
-особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).
Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.
Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема, про зобов`язання здійснити списання кредиторської заборгованості. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що заборгованість списана.
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Таким чином, беручи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" ініціювало в межах даної справи спір про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" заборгованості з оплати вартості природного газу, поставленого постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 28.11.2021, і, відповідно, обставина списання/не списання такої заборгованості з ресурсу постачальника "останньої надії" в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних, відповідно до вимог Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" входить до предмету доказування за первісним позовом, заявлений Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" у цій справі зустрічний позов, спрямований на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що не є належним способом захисту, що безпідставно залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду про неналежність обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, поданого з метою усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором в межах спору за первісним позовом такого кредитора про стягнення заборгованості, повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про задоволення зустрічного позову у даній справі.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічного позову Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про зобов`язання вчинити певні дії з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову та зміні в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову покладаються на Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", а витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги – на сторони пропорційно її задоволенню з урахуванням того, що зустрічний позов та апеляційна скарга були подані у електронній формі з використанням системи "Електронний суд", у зв`язку з чим до ставки судового збору підлягає застосуванню понижуючий коефіцієнт 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 у справі №916/847/24 в частині задоволення зустрічного позову Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про зобов`язання вчинити певні дії скасувати, у задоволення зустрічного позову відмовити, в частині розподілу судових    витрат – змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши пункти 3, 4 його резолютивної частини у наступній редакції:
"3. У задоволення зустрічного позову Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відмовити.
4. Витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову покласти на Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1".
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 2906,88 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.01.2025.

Головуючий суддя                                                                                 С.В. Таран

Суддя                                                                                                     К.В. Богатир

Суддя                                                                                                     Л.В. Поліщук