П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2025 року
м. Київ
справа № 990/335/24
провадження № 11-290заі24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Шевцової Н. В., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В, Мазура М.В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.10.2024 (судді Білоус О. В., Блажівська Н. Є., Желтобрюх І. Л., Шишов О. О., Яковенко М. М.) у справі № 990/335/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1.                   У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) , у якому просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення ВРП від 19.09.2024 № 2752/0/15-24 щодо визнання відсутності порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності;
- визнати порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності з іншою діяльністю;
- винести окрему ухвалу на адресу Ради адвокатів України щодо порушення закону Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області, Радою адвокатів Дніпропетровської області при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 05.07.2019 для вирішення питання щодо відповідальності винних осіб та анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 05.07.2019 ОСОБА_2 .
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона 23.05.2024 звернулась до ВРП із заявою (вх. № 2049/0/6-24) про порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності.
2.                   Рішенням ВРП від 19.09.2024 № 2752/0/15-24 «Про визнання відсутності порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності» визнано відсутність порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності.
Не погодившись із наведеним рішенням, позивачка звернулась до суду із позовною заявою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.                   22.10.2024 ухвалою Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України), оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та взагалі не підлягає розгляду судами загальної юрисдикції.
4.                   Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення ВРП не адресоване позивачці, воно не породжує, не змінює і не припиняє її прав чи обов`язків у сфері публічно-правових відносин, що унеможливлює оскарження цього індивідуального акта позивачкою незалежно від того, вважає чи не вважає вона, що такий акт опосередковано зачіпає її права та/або законні інтереси. Воно породжує права й обов`язки тільки для судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 - суб`єкта, якому воно адресоване.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі 
5.                   В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що суд першої інстанції помилково виснував, що спір перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й взагалі не підлягає розгляду судами загальної юрисдикції, оскільки такі висновки не відповідають вимогам статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
6.                   Наголосила позичка і на помилковості висновків суду першої інстанції, що зміст спірного рішення в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав та інтересів судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, стосовно якого вирішувалось питання про порушення вимог щодо несумісності, та як наслідок, надає право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень особі, щодо якої цей акт виданий, та в результаті позбавив позивачку прав на звернення до суду.
Позиція інших учасників справи стосовно апеляційної скарги
7.                   У відзиві на апеляційну скаргу ВРП просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
8.                   Відповідач зазначив, що оскаржуване рішення ВРП як індивідуальний акт взагалі не має безпосереднього впливу на права, свободи та інтереси позивачки, а тому не може порушувати їх. Воно породжує права й обов`язки тільки для судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 - суб`єкта, якому воно адресоване.
9.                   На думку ВРП, суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у цій справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
10.               Крім того, відповідач звернув увагу і на те, що главою 3 «Розгляд справ щодо порушення вимог щодо несумісності» Закону України від 21.12.2016 № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» не передбачено можливості оскарження рішень ВРП про визнання відсутності порушень суддею або прокурором вимог щодо несумісності з іншою діяльністю або статусом.
Рух апеляційної скарги
11.               Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. 
12.               На виконання вимог зазначеної ухвали Великої Палати Верховного Суду позивачкою усунуто встановлені судом недоліки шляхом направлення квитанції № 3413-0536-9678-2421 від 11.12.2024 про сплату судового збору. 
13.               Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12.12.2024 відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 18.12.2024 призначила її до розгляду в порядку письмового провадження на 30.01.2025.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
14.               Велика Палата Верховного Суду, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
15.               Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
16.               Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
17.               Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18.               Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).
19.               Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року
№ 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
20.               Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
21.               Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП врегульовано статтею 266 КАС України.
22.               Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності дій чи бездіяльності, а також актів ВРП.
23.               Отже, для визначення підсудності справ про оскарження дій чи бездіяльності або актів ВРП за правилами адміністративного судочинства, з-поміж іншого, суду належить визначити предмет спору, тобто зміст (суть) спірних правовідносин, та правовий статус учасників спору.
24.               З матеріалів справи встановлено, що на електронну пошту ВРП 23.05.2024 надійшла скарга (вх. № 2049/0/6-24)   ОСОБА_1 про порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності.
25.               Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 23.05.2024 вказану скаргу ОСОБА_1 передано члену ВРП Мельнику О. П. для проведення перевірки.
26.               У скарзі ОСОБА_1 повідомила, що 19.01.2024 на зборах суддів Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області голова суду ОСОБА_2 звітував перед колективом суддів щодо своєї роботи як голови суду протягом року та підтвердив, що у 2019 році, обіймаючи посаду судді, отримав право на заняття адвокатською діяльністю.
27.               Крім того, автор скарги зазначила, що відповідно до загальнодоступного реєстру Національної асоціації адвокатів України Рада адвокатів Дніпропетровської області 02.07.2019 надала ОСОБА_2 право на заняття адвокатською діяльністю, а 05.07.2019 видала свідоцтво № НОМЕР_1.
28.               На переконання ОСОБА_1 , суддя Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 з 2019 року порушує вимоги щодо несумісності, що є підставою для його звільнення.
29.               З огляду на викладене ОСОБА_1 просила розглянути питання про порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності, визнати порушення суддею вимог законодавства та звільнити його з посади.
30.               Ухвалою члена ВРП Мельника О. П. від 1.07.2024 № 1306/0/18-24 за скаргою ОСОБА_1 відкрито справу про порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності.
31.               Рішенням ВРП від 19.09.2024 № 2752/0/15-24 «Про визнання відсутності порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності» визнано відсутність порушення суддею Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 вимог щодо несумісності.
32.               Не погодившись із наведеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою.
33.               Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
34.               Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що положення частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС України необхідно розуміти так, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, ВРП, які прийнято / вчинено / допущено у правовідносинах, у яких вона реалізує свої владні (управлінські) функції (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена, зокрема, у постановах від 03.07.2019 у справі № 9901/278/19, від 21.07.2022 у справі № 460/5132/22, від 01.09.2022 у справі №990/46/22).
35.               Європейський суд з прав людини ( далі - ЄСПЛ) у своїй практиці наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»).
36.               Суд першої інстанції зазначив, що зміст спірного рішення ВРП свідчить, що воно в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав та інтересів судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, щодо якого вирішувалося питання про порушення вимог щодо несумісності.
37.               Так, відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
38.               Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
39.               Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
40.               Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення ВРП не адресоване ОСОБА_1 , воно не породжує, не змінює і не припиняє її прав чи обов`язків у сфері публічно-правових відносин, що унеможливлює оскарження цього індивідуального акта позивачкою незалежно від того, вважає чи не вважає вона, що такий акт опосередковано зачіпає її права та/або законні інтереси. Воно породжує права й обов`язки тільки для судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 - суб`єкта, якому воно адресоване.
41.               Законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією із цілей таких обмежень є недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів, зокрема як у цій справі. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.
42.                Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21 сформулювала висновок, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
43.               Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена, зокрема, у постановах від 15.02.2018 у справі № П/800/526/17 від 10.05.2018 у справах № 800/227/17, П/9901/385/18 та інших).
44.               Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав відмови у відкритті провадження,  визначених пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається наявності спору, який може бути розглянутий як у порядку адміністративного судочинства, так і судом взагалі.
45.               Інші міркування і твердження позивачки в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
46.               Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
47.               Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
48.               Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу від 22.10.2024суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені в апеляційній скарзі твердження позивачки не спростовують правильності висновків суду.
Висновки щодо розподілу судових витрат
49.               Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
50.               Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.10.2024 у справі № 990/335/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                           Н.В. Шевцова 
Судді: | О. О. Банасько           О. Л. Булейко           Ю. Л. Власов           І. А. Воробйова           М. І. Гриців           О. А. Губська           Ж. М. Єленіна           Л. Ю. Кишакевич           В. В. Король | | О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв К. М. Пільков С. О. Погрібний О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич Є. А. Усенко