ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1216/25 Справа № 204/9017/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 ,- 

В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2024 року ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Єрмолов Є.М., звернулася до суду із заявою про встановлення обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 .
        В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є особою похилого віку, 1942 року народження, та відносно неї вчиняє домашнє насильство її син ОСОБА_1 . Така його поведінка негативно впливає на її здоров`я. Деякий час вона терпіла такі знущання, проте з кінця 2022 терпіти знущання вже не було сили, тому вона почала викликати поліцію. Заявник зазначає, ОСОБА_1 періодично з`являється за місцем її мешкання за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи іноді у стані алкогольного сп`яніння, та вчиняє скандали з будь-якого приводу, виражається нецензурною лексикою, штовхається, хапає її за руки, чим принижує людську честь та гідність, вчиняє відносно неї психологічне насилля, погрожуючи розправою. Вона неодноразово зверталася в поліцію та працівниками поліції складено на кривдника забороні приписи, а також чисельні адміністративні протоколи за ст.173-2 КУпАП. Постановами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року (за декілька правопорушень) та 13 травня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство психологічного тиску щодо матері) та накладено стягнення у вигляді штрафів. Також постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Також, 31 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості, з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно матері. Однак ОСОБА_1 не змінив своєї поведінки, тому вона вимушена звернулася з даною заявою до суду. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 на покладення на нього обов`язків: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців; заборонити йому наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця мешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців; заборонити йому вести телефонні розмови, переговори, комунікацію в месенджерах, контактувати з ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб строком на шість місяців; заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на шість місяців.
Рішенням  Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року частково задоволено заяву  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Єрмолов Є.М., заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис  ОСОБА_1 . Видано обмежувальний припис стосовно  ОСОБА_1 , яким заборонити йому: перебувати в місці проживання ОСОБА_2 ; наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця мешкання ОСОБА_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , ящо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести телефонні розмови, переговори, комунікацію в месенджерах, контактувати з ОСОБА_2 , через інші засоби зв`язку особисто через третіх осіб. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднесено на рахунок держави. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2 - адвокат Єрмолов Є.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду від 19 вересня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Звернувшись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_2 просила суд видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав її сина ОСОБА_3 на покладення на нього обов`язків: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців; заборонити йому наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця мешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців; заборонити йому вести телефонні розмови, переговори, комунікацію в месенджерах, контактувати з ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб строком на шість місяців; заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на шість місяців, посилаючись на те, що вона є особою похилого віку, 1942 року народження, та відносно неї вчиняє домашнє насильство її син ОСОБА_1 . 
Задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено без участі заінтересованої особи ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
       Закон України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”, положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.
       Розділ IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
       Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
       Економічне насильство – форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”).
       Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
       За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що “враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству”, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях”.
       Відповідно до частини 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
       Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).
       Тобто, оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19 (провадження № 61-884св20) та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19 (провадження № 61-6763св20).
       У частині другій статті 26 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
       Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
       Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
       Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
       Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19).
       У справі встановлено, заявник  ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .
        ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-6).
        ОСОБА_1 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
       З листа ВП №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №43-6/5АЗ від 20 січня 2023 року вбачається, заявниця ОСОБА_2 зверталася із письмовими заявами у ВП № 6 ДРУПГУНП в Дніпропетровській області, на свого сина гр. ОСОБА_1 , та вказані факти були зареєстровані у ЖЕО під № 23542 від 24 грудня 2022 року, № 23564 від 24 грудня 2022 року, № 23847 від 29 грудня 2022 року, № 21988 від 27 листопада 2022 року, №22339 від 03 грудня 2022 року та № 22938 від 13 грудня 2022 року, за вказаними фактами було складено 5 адміністративних протоколів на гр. ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Три протоколи були складені співробітниками ВП № 6 ДРУП ГУШТ в Дніпропетровській області та два протоколи були складені співробітниками УПП у м. Дніпро, після чого були направлені до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, для прийняття рішень згідно чинного законодавства України. Також повідомлено що за вищевказаними заявами ніяких процесуальних рішень винесено не було, так як були отримані супровідні листи начальника СВ відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у зв`язку із відсутністю ознак, які б вказувати на наявність кримінального правопорушення та неможливістю внесення відповідних відомостей до єдиного державного реєстру досудових розслідувань, вказаний матеріал було направлено до СП відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для розгляду згідно Закону України “Про звернення громадян” (а.с.9).
       31 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 . Наразі триває слідство (а.с.11-13).
       Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року у справі №204/1578/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насилля психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 ) та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.14).
       04 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено терміновий заборонний припис серії АА №390852 (а.с.8).
       31 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено терміновий заборонний припис серії АА №360253 (а.с.7).
       Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2024 року у справі № 204/3988/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насилля психологічного характеру відносно матері ОСОБА_2 ) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.18).
       Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року у справі №204/5769/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (повторне, вчинення домашнього насилля психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_2 ) та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. (а.с.19).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року відмовлено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2024 року щодо нього по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.78, 79). 
       У своїй заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 вказала, що її син ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно неї фізичне і психологічне насильство, був притягнутий до адміністративної відповідальності, працівниками поліції відносно нього двічі складались термінові заборонні приписи із забороною спілкування з постраждалою особою, у зв`язку з чим у неї виникло почуття тривоги та небезпеки від перебування ОСОБА_1 поряд за адресою її місця проживання, тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 буде продовжувати чи повторного вчиняти відносно неї домашнє насильство.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Встановлено, заявник ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .         ОСОБА_1 також зареєстрований у цій квартирі за вказаною адресою. 
       Власниками квартири АДРЕСА_2 є:  ОСОБА_4  - 1/3 частка у спільній частковій власності, на підставі договору дарування частки квартири, серій та номер 268, виданий 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лопата О.О.,  ОСОБА_1  - 1/3 частка у спільній частковій власності, на підставі договору дарування, серій та номер 675, виданий 14 грудня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пововою І.В., та  ОСОБА_1 - 1/3 частка у спільній частковій власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серій та номер 596, виданого 03 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетрвоського міського нотаріального округу Маєвською М.В. (а.с.80, 81).
       У судовому засіданні у апеляційному суді 07 січня 2025 року ОСОБА_1 пояснив, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але він проживає разом із своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3 .
       Таким чином, встановлено, співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 - 1/3 частка — донька ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 - 2/3 частки — сестра ОСОБА_1 .
       Встановлено, заявник ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_2 . 
        Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 не є власником квартири, враховуючи, що у квартирі, крім заявника ОСОБА_2 , зареєстрований і ОСОБА_1 , який фактично у квартирі не проживає, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 в частині заборони  ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців; заборони ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця мешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців.
       Встановлено, в матеріалах справи відсутні та заявником не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно веде з заявником  ОСОБА_2 телефонні розмови, переговори, комунікацію в месенджерах, контактує з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб саме з метою висловлення погроз, використання ненормативної лексики, нецензурної лайки.
       Стосовно того, що  ОСОБА_1 особисто та/або через третіх осіб переслідує ОСОБА_2 , розшукує її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому для ОСОБА_1 , то вказані заявником обставини не підтверджується жодними доказами у справі.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт вчинення стосовно своєї матері домашнього насильства, та вказує, що конфліктні ситуації виникали між ним та матір”ю у певний час через обставини, пов`язані зі смертю батька.
       Встановивши фактичні обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вимог заяви ОСОБА_2 та відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 тимчасових обмежень його прав у вигляді обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 350-5, 350-6, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року у справі за заявою  ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 — скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
       Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров 

О.В.Свистунова