ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1380/23  Номер провадження 22-ц/814/669/25	Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.
Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
Секретар: Чемерис А.К.
за участю: представника Полтавської обласної військової адміністрації – Ворони Л.О., представника КЗ «Центр охорони та дослідження пам`яток археології» - Кожевнікова С.О., адвоката Сидоренка Ю.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської обласної військової адміністрації на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року у справі за позовом Полтавської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Комунальний заклад Центр охорони та досліджень пам`яток археології Полтавської обласної ради, Приватна агрофірма "Агроінвест", Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Білоцерківська сільська рада Миргородського району Полтавської області, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , про зобов`язання повернути земельну ділянку, -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Курган, ІІ-І тис. до н.е., доби бронзи – ранній залізний вік, який розташований на території Великобагачанського району (Миргородського) село Попове, автотраса Полтава-Мостовівщина-Глобине, є пам`яткою археології місцевого значення, взята на облік рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 23.04.1984 №165 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту України "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" від 25.02.2020 №1062 (охоронний №2000-Пл). 
З листа Комунального закладу "Центр охорони та досліджень пам`яток археології" Полтавської обласної ради від 05.10.2023 №01-21/44 встановлено, що земельні ділянки, серед яких зокрема і ділянка з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237, які були передані у приватну власність, розташовані в межах пам`ятки археології місцевого значення – Курган, село Попове на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, поряд з автотрасою Полтава-Мостовівщина-Глобине. 
Відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку з кадастровий номером 5320281804:04:001:0237, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5999 га місце розташування: Полтавська область, Великобагачанський район село Попове, зареєстроване 11.06.2018 за ОСОБА_1 . Курган частково знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки. 
22.05.2018 між ОСОБА_3 та ПП "Агроінвест" укладено договір оренди землі № 818-2018/с-179, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,5999 га. 
Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно так Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237 знаходиться в межах пам`ятки археології, та не може бути передана в приватну власність, представник позивача просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237, яка розташована та території Великобагачанського району село Попове, Корнієнківська сільська рада, автотраса Полтава-Мостовівщина-Глобине у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації. 
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог  Полтавської обласної військової адміністрації відмовлено.
Рішення районного суду мотивоване недоведеністю позовних вимог та обранням позивачем неналежного способу захисту. 
Із вказаним судовим рішенням не погодився позивач, оскарживши його до суду апеляційної інстанції.
У доводах апеляційної скарги позивач вказує, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що матеріалами справи підтверджується, що пам`ятка археології місцевого значення «Курган» паспортизована, внесена до списків пам`ятників археології Полтавської області та складено облікову картку з відповідним схематичним планом. Отже, факт існування і позначення пам`ятки археології ще у 1983 році та віднесення цієї території до земель історико-культурного призначення є доведеним. Відсутність інформації про науково-проектну документацію на пам`ятку не свідчить про її відсутність у натурі і не позбавляє її відповідного правового режиму охорони.
Звертає увагу суду на те, що районним судом не встановлено, що власник в особі повноважного органу не виявив волю на відчуження спірної земельної ділянки у приватну власність, а тому спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, оскільки сільська рада не мала права розпоряджатися землями на яких розташована пам`ятка археології.
Зазначає, що витребування спірної земельної ділянки історико-культурного призначення, протиправно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом відповідної земельної ділянки.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Місцевим судом встановлено, що на території Миргородського району Полтавської області, поблизу села Попове Миргородського району Полтавської області, неподалік автотраси Полтава – Мостовівщина – Глобине, знаходиться Курган, який є пам`яткою археології місцевого значення, що взятий на облік рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 23 квітня 1984 року за № 165, відомості про який занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу № 1062 від 25 лютого 2020 року Міністерства культури, молоді та спорту України "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", присвоєно охоронний № 200-Пл.
Курган, відповідно до паспорту об`єкта культурної спадщини, є правильної форми висотою 2,7 метра, та діаметром 45 метрів, знаходиться на полі в 370 метрах на південь від південної окраїни села Попове Миргородського району Полтавської області та в 50 метрах на захід від автотраси Полтава – Мостовівщина – Глобине, вказані характеристики визначені станом на 29 травня 1983 року.
Земельна ділянка з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237, загальною площею 0,5999 гектара, віднесена до категорії земель: Землі сільськогосподарського призначення, місце розташування село Попове Великобагачанського району Полтавської області, знаходиться у власності відповідача по справі ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Реєстрація права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ПЛ № 047197, виданого 30 жовтня 1996 року, видавник Корнієнківська сільська рада народних депутатів, рішення про державну реєстрацію речового права прийнято 13 червня 2018 року, індексний номер рішення 41591329.
Районний суд прийняв до уваги те, що спірна земельна ділянка була сформована раніше ніж 30 жовтня 1996 року, а відповідач по справі набув право власності на вказану земельну ділянку відповідно 30 жовтня 1996 року на підтвердження чого отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ПЛ № 047197, видавник Корнієнківська сільська рада народних депутатів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд вказав, що позивачем по справі не надано до суду відповідні матеріали, що стосуються визначення точних меж об`єкта пам`ятки археології та території, що до нього відноситься. Матеріали кадастрової зйомки території відповідної території до матеріалів цивільної справи стороною позивача не долучалися. А отже, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (стаття 53 ЗК України).
За змістом частини першої статті 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній  власності.
Відповідно до пункту г частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідального фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частинами першою-другою, шостою статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології , в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на якій розташовані пам`ятки археології може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку.
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що отримання громадянами та юридичними особами у власність земельної ділянки історико-культурного значення, на якій розташована пам`ятка археології суперечить вимогам законодавства. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника.
Землі історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології віднесено до категорії особливо цінних земель, а тому повернення земельної ділянки історико-культурного значення фонду державі, на думку колегії суддів, слід розглядати як негаторний, а не віндикаційний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.
Аналогічний висновок, який стосується незаконної передачі у приватну власність земель історико-культурного значення, на яких розміщено пам`ятку археології, викладено у постанові № 557/303/21 (провадження № 61-3305св22) від 05 жовтня 2022 року.
Колегія суддів вважає, що районний суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог.
Так, з листа Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради від 05.10.2023 №01-21/44 земельні ділянки з кадастровими номерами 5320281804:04:001:0241, 5320281804:04:001:0237, 5320281804:04:001:0224, 5320281804:04:001:0221, 5320281804:04:001:0223 розташовані в межах пам`ятки археології місцевого значення Курган, с. Попове на території Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, поряд з автотрасою Полтава-Мостовівщина-Глобине та перебувають у приватній власності.
Ділянка з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237 відведена у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5999 га. 
Курган частково знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки, що відображено на карто-схемі. 
Так, зокрема зі схеми розміщення земельних ділянок у межах пам`ятки археології місцевого значення Курган (т. 1 а.с. 10,11) вбачається, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237 повністю перетинає Курган та знаходиться безпосередньо у межах пам`ятки археології. Вказаний факт сторони у справі не заперечували. Разом з цим, в ході судового розгляду не було заявлено клопотання щодо проведення судової земельно-технічної експертизи для визначення яка саме частина спірної земельної ділянки перетинає пам`ятку археології. 
Перебування спірної земельної ділянки в межах пам`ятки археології місцевого значення «Курган» підтверджується також схематичним генпланом, долученими до матеріалів справи Комунальним закладом «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Так, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237, належна відповідачу, знаходиться в межах пам`ятки археології, визначених обліковою документацією 1984 року.
У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. 
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію  щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідачем обставина щодо розташування земельної ділянки в межах пам`ятки археології в порядку, визначеному ст.ст.12, 81 ЦПК України не спростована.
Колегія суддів вважає безпідставним висновок місцевого суду про те, що застосування обраного позивачем способу захисту не може бути застосованим і призведе до порушення права власності фізичної особи – відповідача по справі, оскільки лише частка земельної ділянки з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237 перетинається із земельною ділянкою, яку слід віднести до землі під об`єктом культурної спадщини, з огляду на положення пункту г) частини четвертої статті 84 ЗК України.
Таким чином висновки районного суду не ґрунтуються на належних доказах, у зв`язку з чим оскаржуване рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в :
 Апеляційну скаргу Полтавської обласної військової адміністрації - задовольнити.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Полтавської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Комунальний заклад Центр охорони та досліджень пам`яток археології Полтавської обласної ради, Приватна агрофірма "Агроінвест", Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Білоцерківська сільська рада Миргородського району Полтавської області, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , про зобов`язання повернути земельну ділянку– задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5320281804:04:001:0237, загальною площею 0,5999 га., яка розташована та території Великобагачанського району село Попове, Корнієнківська сільська рада, автотраса Полтава-Мостовівщина-Глобине у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                Ю.В. Дряниця

       Судді:                                                         Л.І. Пилипчук

                                                                        О.В. Чумак