ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/22510/24 пров. № А/857/31534/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
секретар судового засідання Хомин Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року про забезпечення позову у справі № 380/22510/24 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області     про визнання протиправним рішення, - 
суддя в 1-й інстанції Мричко Н.І.,
дата постановлення ухвали 08.11.2024,
місце ухвалення рішення не зазначено,
дата складання повного тексту рішення не зазначено, -
В С Т А Н О В И В :
на розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебуває позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління ДПС Львівській області поновити з 01.10.2024 реєстрацію у якості платника єдиного податку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі №380/22510/24 заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову – задоволено; зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 про виключення з реєстру платника єдиного внеску ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у справі №380/22351/24.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, таку оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області, подавши на неї апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що анулювання реєстрації платника єдиного податку здійснюється у разі порушення таким платником норм законодавства. Вказане свідчить про те, що до вирішення справи по суті, незважаючи на порушення позивачем законодавства, суд першої інстанції надав платнику можливість і надалі користуватися правами, визначеними для платників єдиного податку, в той час, як рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є чинним та не скасованим в судовому порядку.
Апелянт просив скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у цій справі.
Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення у справі.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала повністю. Просила скасувати ухвалу про забезпечення позову від 08.11.2024 у цій справі.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив повністю. Вказав. що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Суд першої інстанції вірно врахував що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний спосіб або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких звернувся позивач, обраний спосіб захисту є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності.
ФОП ОСОБА_1 надає послуги з доступу до мережі Інтернет для фізичних осіб. Зазначає, що у разі спричинення нестабільної фінансової ситуації для позивача, без інтернет послуг можуть залишитись велика кількість людей або вартість відповідних послуг, які надає позивач, зросте, що зумовить відтік клієнтіві та значні фінансові втрати.
Також покликався на непоодиноку позитивну практику з цього питання.
Просив ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника позивача, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення приведе до того, що ФОП ОСОБА_1 буде зобов`язано вести податковий облік та сплачувати податок на прибуток та ПДВ, а не єдиний податок, що істотно ускладнює чи унеможливлює у подальшому виконання рішення суду у разі його задоволення.
Представник позивача в обґрунтування заяви про забезпечення позову навів достатні аргументи, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності.
Вжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.10.2024 №32244/6/13-01-24-11 на період до набрання законної сили рішенням у справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований виключно на збереження існуючого становища суб`єкта господарювання до ухвалення остаточного рішення у справі, відповідає принципу збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, та інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
Отже, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням у справі.
За таких обставин, заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.11.2008, основним видом економічної діяльності якого згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є « 62.01 Комп`ютерне програмування». Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування ІІІ групи єдиного податку зі ставкою податку 5% до доходу.
За наслідками камеральної перевірки позивача щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи складено акт №41000/13-01-24-11/ НОМЕР_1 від 01.10.2024.
Вказаним актом зафіксовано, що платником податків порушено умови застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: абз 5 підпункту 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України – у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності організаційно-правових форм господарювання. 61.90 – Інша діяльність у сфері електрозв`язку.
Згідно з рішенням про виключення з реєстру платника єдиного податку №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 ОСОБА_1 виключено з єдиного реєстру платника єдиного податку з 01.10.2024 на підставі п.п.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, позивач оскаржив таке у судовому порядку.
Крім того, 05.11.2024 звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 на період до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Ухвалою від 08.11.2024 заяву позивача задоволено та зупинено дію спірного рішення до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносин, апеляційний суд керується таким.
Згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Підстави забезпечення позову визначені у ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Частиною 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС України).
Апеляційний суд зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові від 22.12.2022 у справі №640/31815/21 Верховний Суд виснував:
« 30. … судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.
31. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
32. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними».
Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Особливу увагу слід звернути на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
З письмових матеріалів оскарження ухвали про забезпечення позову від 08.11.2024 з`ясовано, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість рішення Головного управління ДПС у Львівській області №32244/6/13-01-24-11 від 25.10.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Датою виключення позивача з реєстру платника єдиного податку є 01.10.2024 (а.с.18).
Відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Пунктом 299.11 ст. 299 ПК України установлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
За змістом пункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 ПК України.
У цьому конкретному випадку позивача виключено з реєстру платника єдиного податку на підставі п. 5 підпункту 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України - у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Оскільки після виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.10.2024 позивач втрачає статус платника єдиного податку ІІІ групи, здійснюється зміна системи оподаткування, то зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01.10.2024 №32244/6/13-01-24-11 про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 необхідно для збереження існуючого становища позивача до вирішення справи по суті.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення приведе до того, що ФОП ОСОБА_1 буде зобов`язаний вести податковий облік та сплачувати податок на прибуток та ПДВ, а не єдиний податок, що істотно ускладнює чи унеможливлює у подальшому виконання рішення суду у разі його задоволення.
Вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову спрямований виключно на збереження існуючого становища суб`єкта господарювання до ухвалення остаточного рішення у справі, відповідає принципу збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, та інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у разі якщо за наслідками розгляду справи з`ясується, що оскаржуване рішення суб`єктом владних повноважень прийнято обґрунтовано та з дотриманням вимог закону, контролюючий орган не буде позбавлений можливості вирішити питання щодо приведення у відповідності до вимог законодавства оподаткування позивача за період розгляду справи судом.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 в пункті 77 зазначив, що обсяг зобов`язань Договірних держав за статтею 13 змінюється в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (див. рішення в справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Такий засіб має бути достатньою мірою гарантовано не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, ухвалу щодо прийнятності в справі «Міфсуд проти Франції» (Mifsud v. France) [ВП], заява № 57220/00, ECHR 2002-VIII).
Враховуючи вищевказані норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наведені позивачем підстави є необхідними, оскільки свідчать про обґрунтованість і адекватність вимог заявника задоволеної судом щодо забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду    без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року про забезпечення позову у справі №380/22510/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	

Повний текст постанови складено 14.01.2025.