ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/9236/24                                                Головуючий 1 інстанції: Вітюк Р.В.
Провадження №33/818/376/25                        Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       28 лютого 2025 року                                                                м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
при секретарі Вакула Н.С., 
за участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.121 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

       Цією постановою
                        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
       визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 місяці.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

       Постановою встановлено, 23 вересня 2024 о 15:54 год. на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, км 502, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ, н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, також ОСОБА_1 вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП 15.09.2024, постанова ЕНА №3057983. 
Дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення п.31.3Б Правил дорожнього руху та ст.35 Закону України «Про дорожній рух», тобто вчинення правопорушення, що передбачене ч.4 ст.121 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що постанова ЕНА №305783 від 15 вересня 2024 року, на яку послалися працівник поліції та суд першої інстанції, оскаржена в суді першої інстанції, а судове засідання призначено на 15 січня 2025 року.
Відтак зазначений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 121 КУпАП був складений передчасно, а притягнення його до відповідальності є безпідставним, оскільки в його діях відсутня ознака повторності вчинення правопорушення протягом року. 

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що у той день він рухався у напрямку дома у с. Руська Лозова, а працівники поліції у бік Північної Салтівки. Побачивши його автомобіль, який був після обстрілів, вони розвернулися та зупинили його. Просив врахувати, що у нього на утриманні є мати похилого віку та теща, які потребують його допомоги, а також те, що його будинок було зруйновано, це його єдине джерело заробітку. Зазначив, що у нього немає ліцензії.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності доведеного факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 31.3б.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП. 
Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.31.3б Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частиною 3 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
У ч. 4 ст.121 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою – третьою цієї статті.
Кваліфікуючою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, є вчинення одного із порушень, передбачених ч.1-3 ст.121 КУпАП, повторно протягом року.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №910268 від 23 вересня 2024 року, в якому зазначено про те, що 23 вересня 2024 року 15 год.47 хв.в а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, км 502, водій ОСОБА_1 керував т.з. ГАЗ д.н.з НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Також ОСОБА_1 вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП 15 вересня 2024 року, постанова ЕНА 3057983, чим порушив вимоги п.31.3 б Правил дорожнього руху, ст.35 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч.4 ст.121 КУпАП (арк.1).
ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані – правильні)»; «Тимчасово вилучені документи»; «Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав», «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», де ОСОБА_1 зазначив, що «пояснення в суде».
Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначив ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.
У матеріалах справи також міститься рапорт інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Попова А. від 23 вересня 2024 року, відповідно до якого, під час патрулювання екіпажем КУПОЛ-0062 у складі: Кузнецов, Попов за адресою: а/д М-03, км 502 згідно п.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено ТЗ ГАЗ «330214» д.н.з НОМЕР_1 технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів що стосується БДР, а саме був відсутній передбачений конструкцією задній лівий бризговик та ТЗ підялгає проходженню обов`язкового технічного контролю але своєчасно його не пройшов. Водієм данного ТЗ виявився гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП (ЕНА №3057983) від 15 вересня 2024 року, тому правопорушення вчинено повторно протягом року. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол за ч.4 ст.121 КУпАП та направлено до Київського районного суду м.Харкова (арк.6).
Відповідно до засвідченої копії роздруківки постанови серії ЕНА №3057983 від 15 вересня року  ОСОБА_1 15 вересня 2024 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП (а.с. 5).
У матеріалах справи також наявний відеозапис події від 23 вересня 2024 року за участю ОСОБА_1 (арк.2).
Зокрема, з відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб за керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що транспортний засіб не відповідає вимогам безпеки дорожнього руху. ОСОБА_1 повідомив, що технічний огляд транспортного засобу не проходив, оскільки пошкоджене лобове скло. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що йому відомо про існування постанови стосовно нього за ч.3 ст.121 КУпАП. Працівники поліції роз`яснили водію його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також те, що стосовно нього буде складено протокол за ч.4 ст. 121 КУпАП та останній погодився з цим.
Зазначені вище відомості є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх взаємоузгодженість, вони є достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 не звернувся із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва, відповідно до ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. 
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавав заяву в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.4 ст.121 КУпАП.
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що він звертався до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій керівництва патрульної поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг з боку ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Тому, з урахуванням наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що будь-які докази повторності вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП, які б давали підстави застосовувати норму передбачену ч. 4 даної статті, відсутні, апеляційний суд визнає необґрунтованими.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 15 вересня 2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП (постанова серії ЕНА №3057983), за яке на нього було накладено адміністративне стягнення. Однак, зазначена постанова була оскаржена в суді першої інстанції.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на 28 лютого 2025 року, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Харківській області капрала поліції Адамович Т.О., Департамента патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА №3057983 про притягнення до адміністративної відповідальності від 09.04.2024 року залишений без задоволення. Рішення набрало законної сили 28 січня 2025 року.
Інших відомостей про оскарження стороною захисту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3057983 від 15 вересня 2024 року стороною захисту не надано, не містять цих відомостей і матеріали цієї справи.
Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3057983 від 15 вересня 2024 року набрала законної сили, а тому ОСОБА_1 повторно вчинив правопорушення протягом року, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Що стосується накладеного на водія адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у співвідношенні з доводами ОСОБА_1 про єдине джерело доходу його родини, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення передбаченого ст.121 КУпАП адміністративного правопорушення. При цьому, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, як за своїм видом, так і розміром, є мінімально можливим, відповідно до санкції ч.4 ст.121 КУпАП.
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП, віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.
Будучи притягнутим до відповідальності за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, ОСОБА_1 не вжив заходів щодо усунення вказаного порушення ПДР та не утримався від експлуатації транспортного засобу.
З огляду на вищезазначене, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували про істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 31.3 Б Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.4 ст.121 КУпАП до відповідальності, а тому твердження та доводи про незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                        С.К. Шабельніков