УХВАЛА

05 березня 2025 року 
м. Київ
cправа №  916/2427/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада Експорт"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (Філінюк  І.  Г. - головуючий, судді: Аленін О. Ю., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 (суддя Литвинова В. В.) у справі
за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада Експорт" 
про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
1.          У травні 2024 року заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси (далі - "Прокурор")   в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - "Позивач", РВ ФДМУ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада Експорт" (далі - "Відповідач", ТОВ "Лада Експорт"), в якому просив розірвати укладений між Позивачем і Відповідачем договір купівлі-продажу від 15.05.2002 №  926 та повернути у державну власність за актом приймання-передачі спортивний комплекс (будівельна готовність 70%), розташований за адресою: м. Одеса вул. Василя Стуса 1.
2.          Звертаючись з позовом до місцевого господарського суду, Прокурор стверджував про виявлені факти порушення Відповідачем положень Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" в частині не виконання ним умов договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - спортивного комплексу (будівельна готовність 70%), що розташований за адресою м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1 на земельній ділянці площею 50952 кв.м з кадастровим номером 5110137300:16:002::0013, укладеного 15.05.2002 за № 926 між РВ ФДМУ та ТОВ "Лада Експорт".
3.          Обґрунтовуючи наведене Прокурор пояснював, що у спірних правовідносинах має місце невиконання Відповідачем умов договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва у передбачений договором строк (порушення строків завершення будівництва, недотримання санітарних та екологічних норм), що є істотним порушенням умов договору та в силу приписів Цивільного кодексу України, Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" є підставою для його розірвання та повернення державного майна.
4.          Розглянувши заявлений позов, Господарський суд Одеської області рішенням від 02.10.2024 задовольнив його повністю. Ухвалив розірвати договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - спортивного комплексу (будівельна готовність 70 %), що розташований за адресою м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1, на земельній ділянці загальною площею 50952 га з кадастровим номером 5110137300:16:002:0013, укладений 15.05.2002 за № 926 між РВ ФДМУ та ТОВ  "Лада Експорт"; повернути у державну власність РВ ФДМУ за актом прийому-передачі державне нерухоме майно - спортивний комплекс (будівельна готовність 70%), що розташований за адресою м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1.
5.          В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем не завершено будівництво об`єкта нерухомого майна у строки, встановлені договором купівлі-продажу від 15.05.2002 № 926 та договором про внесення змін до договору купівлі продажу від 24.12.2012 за №  963, яким встановлено строк закінчення будівництва, що є істотним порушенням зобов`язань за договором та є підставою для його розірвання. 
6.          Переглянувши цю справу в апеляційному порядку, Південно-західний апеляційний господарський суд своєю постановою від 14.01.2025 залишив рішення місцевого господарського суду без змін.  
7.          Не погодившись із судовими рішеннями, ТОВ "Лада Експорт" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та передати цю справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. 
8.          Скаржник стверджує, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосуванням приписів абзацу 7 частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", частин першої - другої статті 613, статті 614 Цивільного кодексу України, частини другої статті 193 Господарського кодексу України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
9.          Доводи касаційної скарги у цій частині узагальнено зводяться до неможливості розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації у випадку відсутності вини покупця в порушенні умов цього договору.   
10.          Також скаржник стверджує, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосовування статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду щодо правильного застосовування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 20.02.2024 у справі № 922/1014/23 та від 22.11.2018 у справі №  916/38/18.
11.          У цій частині доводи касаційної скарги зводяться до необхідності застосування до поданого Прокурором позову наслідків спливу позовної давності, які суди безпідставно не застосовували.
12.          Верховний Суд ухвалою від 30.01.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Лада Експорт" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 і рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 у цій справі з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
13.          24.02.2025 до суду касаційної інстанції надійшов відзив Прокурора на касаційну скаргу, який судом касаційної інстанції залишається без розгляду з огляду на пропуск, встановленого судом строку на подання таких заяв. 
14.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора ОГП (Зінкевич Ю. В.), представника  скаржника (Горєв В. О.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження і вважає, що касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю виходячи з такого.
15.          Як вже вказувалось, однією із підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі стали положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.
16.          Згідно із вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо  відсутній висновок Верховного Суду  щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
17.          Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом викладення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
18.          При цьому, здійснюючи   касаційне провадження   із вказаної підстави касаційного оскарження колегія суддів Верховного Суду виходить також з того, що на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №  233/2021/19).
19.          Так, зі змісту постанови Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 904/9298/21 слідує, що у спорах пов`язаних із розірванням договорів купівлі-продажу, укладених в рамках процедури приватизації з підстав невиконання покупцем своїх зобов`язань за договором застосуванню підлягають також приписи статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а врахуванню висновки Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосовування вказаної норми, викладені у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.
20.          В свою чергу, у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду зроблено такі висновки:  "згідно із статтею 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У статті 651 ЦК України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".
21.          З оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду у даній справі вбачається, що погоджуючись із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу від 15.05.2002 №  926, господарський суд апеляційної інстанції виходив із доведеності Прокурором обставин того, що ТОВ "Лада Експорт" у спірних правовідносинах допустило саме істотне порушення умов вказаного договору. При цьому, при оцінці допущеного Відповідачем порушення за критерієм істотності, суд апеляційної інстанції врахував наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та послався на постанови суду касаційної інстанції, в яких вони також неодноразово враховувались. 
22.          Вказане цілком нівелює доводи касаційної скарги ТОВ "Лада Експорт" в частині наявності у даному випадку підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та позбавляє колегію суддів необхідності формування правового висновку у запропонованому скаржником варіанті.      
23.          Як виснувано Великою Палатою Верховного Суду (див. вище) у подібних правовідносинах вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
24.          Більше того, з рішень судів попередніх інстанцій у цій справі слідує, що порушення умов договору купівлі-продажу від 15.05.2002 №  926 у спірних правовідносинах сталося саме внаслідок свідомої бездіяльності Відповідача, який в ході провадження у цій справі таких обставин не спростував. 
25.          Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №  373/2054/16-ц).
26.          Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
27.          Оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі виявилося, що Верховний Суд вже викладав висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до таких висновків, згідно з наведеним пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Відповідача на судові рішення у даній справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
28.          Як вже зазначалося, ще однією підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником визначено приписи пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
29.          Згідно з вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
30.          Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
31.          Водночас не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
32.          Слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
33.          Враховуючи наведене, проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на неврахування правового висновку в яких посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а тому підстави для здійснення касаційного провадження у цій справі з покладенням в основу правових висновків із постанов суду касаційної інстанції від 20.02.2024 у справі № 922/1014/23 та від 22.11.2018 у справі №  916/38/18 відсутні з огляду на таке.
34.          Так, у справі № 922/1014/23 суди розглядали земельний спір про визнання незаконними та скасування наказів ГУ   Держгеокадастру у Харківської   області, визнання недійсними договорів оренди та суборенди землі, зобов`язання повернути земельні ділянки. 
35.          Питань, пов`язаних із розірванням договорів купівлі-продажу приватизованих об`єктів, зокрема й питань, пов`язаних із застосовуванням позовної давності у таких правовідносинах в межах справи № 922/1014/23 не виникало. Звідси й висновків щодо таких питань Верховний Суд у постанові від 20.02.2024 не надавав.      
36.          За цим, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України на постанову суду касаційної інстанції від 20.02.2024 у справі № 922/1014/23 колегія суддів визнає безпідставними. 
37.          В свою чергу, у справі № 916/38/19 суди дійсно розглядали спір про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва на конкурентній основі з підстав порушення покупцем умов цього договору в частині завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію. 
38.          Між тим, з фактичних обставин тієї справи слідує, що позивач (селищна рада) був достеменно обізнаний про порушення відповідачем строків завершення будівництва об`єкта, введення його в експлуатацію та більше того мав усі повноваження на виявлення такого порушення. 
39.          Водночас у справі № 916/2427/24 суди попередніх інстанцій з`ясували, що РВ ФДМУ в період з 2014 по 2023 роки проводило перевірки на спірному об`єкті, складало акти цих перевірок, якими фіксувало, що покупцем умови договору купівлі-продажу виконуються. Зокрема, складеними актами перевірок стану виконання умов договору купівлі-продажу визначено також і те, що покупець дотримується санітарних та екологічних норм охорони навколишнього середовища.
40.          Натомість, згідно з листом Державної екологічної інспекції південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) від 13.03.2024 за № 1276/5,   -   відсутні відомості стосовно здійснення перевірок додержання законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища за зверненнями ТОВ "Лада Експорт", а відтак висновки РВ ФДМУ щодо виконання покупцем вимог договору купівлі-продажу, зокрема в частині дотримання санітарних та екологічних норм охорони навколишнього середовища - не підтверджені відповідними доказами.
41.          Звідси, оскільки підстави позову у цій справі стосувалися не тільки обставин порушення Відповідачем строків завершення будівництва, а й недотримання ним санітарних та екологічних норм (на відміну від строку завершення забудови не є визначеним моментом), колегія суддів вважає, що підстав для визнання подібними правовідносин у цій справі та справі № 916/38/19 немає, адже як виснувано  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13 - закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.  
42.           У зв`язку із цим в порівнюваних справах мають місце відмінні підстави позовних вимог та встановлені фактичні обставини спорів, тому посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України на постанову суду касаційної інстанції від 22.11.2018 у справі №  916/38/18 колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю. 
43.          У цій частині суд касаційної інстанції вважає доцільним звернути увагу на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №  154/3029/14-ц вказала, що правові висновки Верховного Суду  не мають універсального характеру  для всіх без винятку справ та з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин справ, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі. 
44.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
45.          Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
46.          Як вказала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.
47.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
48.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
49.          Зважаючи на те, що постанови суду касаційної інстанції, на які посилається ТОВ "Лада Експорт" у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій, прийняті касаційним судом у неподібних справі №  916/2427/24 правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Відповідача на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 і рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 у даній справі і з цієї підстави касаційного оскарження.
50.          Щодо ж підстави касаційного оскарження, яка визначена  у пункті 4  частини другої статті 287 ГПК України суд касаційної інстанції зазначає таке.
51.          Відповідно до приписів  пункту 4  частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
52.          Зміст поданої касаційної скарги свідчить про те, що вона не містить жодних доводів, які охоплюються дією частини першої статті 310 ГПК України.
53.          Усі доводи ТОВ "Лада Експорт" у цій частині зводяться до того, що судами не було досліджено ряду доказів у справі або ж до того, що наявні докази були оцінені неправильно чи неповно.
54.          Наведені твердження частково підпадають під дію частини третьої статті 310 ГПК України, але пункт 1 вказаної частини статті 310 чітко визначає, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
55.          Вище у цій ухвалі колегія суддів вже визнала усі посилання скаржника на наявність підстав для касаційного оскарження, які визначені пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України необґрунтованими, а тому відхиляє колегія і посилання Відповідача на наявність у даному випадку підстави касаційного оскарження, яка визначена  пунктом 4  частини другої статті 287 ГПК України.
56.          Таким чином,  оскільки в ході здійснення касаційного провадження у даній справі не підтвердилася наявність жодної із заявлених скаржником підстав для касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Лада Експорт" в цілому.

За таких обставин, керуючись статтями 234, 296, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 916/2427/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада Експорт" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 і рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 закрити.
2. Дію постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 і рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 у справі № 916/2427/24 поновити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Міщенко І. С.

Судді                                                                                                Берднік І. С.

                                                                                                         Зуєв В. А.