ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 січня 2025 року           справа №200/6304/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року (повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року) у справі № 200/6304/24 (суддя в І інстанції Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
 
                                                           УСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника Дзіся А.Р. звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.07.2024 № 2799800157 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 01.01.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ), виходячи з вислуги років 26 років 09 місяців 03 дні та виплатити заборгованість з 02.07.2024;
- зобов`язати Управління призначити з 02.07.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, виходячи з вислуги 26 років 09 місяців 03 дні та виплатити заборгованість з 02.07.2024.
В обґрунтування вимог зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області скеровано заяву та необхідні матеріали до ГУ ПФУ в Донецькій області для призначення позивачу пенсії за вислугу років, проте рішенням відповідача йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку із відсутністю у позивача достатньої вислуги в календарному обчисленні на день звільнення та відмовлено в зарахуванні пільгового стажу для призначення пенсії.
Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.07.2024 № 2799800157 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що статтею 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності відповідних умов, а саме:
- відповідної календарної вислуги;
- якщо вони звільненні зі служби. 
Тобто, реалізація права на пенсію можлива лише за наявності двох означених умов. 
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції:
- не прийнято до уваги зміни в законодавстві (постанова Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», яка набула чинності з 19 лютого 2022 року);
- не взято до уваги підстави, необхідні для призначення пенсії (Законом № 2262-ХІІ чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення певної календарної вислуги та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років);
- не застосовано положення статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловив згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 01.09.2015.
З 01.04.1999 по 19.05.2016 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.
Наказом ГУНП в Донецькій області № 119 о/с від 19.05.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» з 02 червня 2016 року.
Згідно довідки від 17.09.2018 загальна вислуга років позивача станом на 02 червня 2016 року складала 26 років 09 місяців 03 дні, з них календарний строк служби 17 років 02 місяці 01 день.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22 позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ЄДРПОУ 40109058; юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі, визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ЄДРПОУ 40109058; юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86) щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Донецькій області (ЄДРПОУ 40109058; юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86) оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області для призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) за вислугою років відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії періоду навчання в Донецькому державному технічному університеті.
При чому, в ході розгляду справи № 200/2407/22 суд дійшов висновку, що позивач, маючи вислугу років, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, 26 років 11 місяців 04 дні, має право на призначення пенсії, яка передбачена п. “а” статті 12 Закону № 2262, у зв`язку з чим період навчання в Донецькому державному технічному університеті має бути зарахований до вислуги років для призначення пенсії.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22 набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22 Головним управлінням Національної поліції України в Донецькій області 02.07.2024 скеровано заяву та необхідні матеріали до ГУ ПФУ в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Рішенням від 09.07.2024 № 2799800157 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку із недостатньою календарною вислугою років, передбаченою пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ; недосягненням на день звільнення заявником 45-річного віку, передбаченого пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон № 2262-ХІІ.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на наступне.
Відповідно до п. “б” ст.1-2 Закону № 2262-ХІІ у редакції чинній на момент звільнення позивача, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. б-д, ж ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2015 по 30.09.2016 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.
Відповідно до положень п. «б» ч.1 ст. 50 Законом № 2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" ст. 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.
Закон № 2262-ХІІ у статті 17-1, також регулює питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно Закону № 2262-ХІІ.
В свою чергу, згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанова від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18) підтримала правову позицію, викладену у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-XII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 та з метою забезпечення єдності та сталості судової практики відступила від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку № 393 Закону № 2262-ХІІ.
Отже, для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.
Як встановлено судами вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22 суд дійшов висновку, що позивач, маючи вислугу років, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, 26 років 11 місяців 04 дні, має право на призначення пенсії, яка передбачена п. “а” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з чим період навчання в Донецькому державному технічному університеті має бути зарахований до вислуги років для призначення пенсії.
Частинами 2 та 3 ст. 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, висновок відповідача про відсутність у позивача на дату звільнення зі служби календарної вислуги років необхідної для набуття права на пенсію за вислугу років згідно п. "а" ст. 12 Закону "№ 2262-ХІІ є необґрунтованим, оскільки протирічить нормам законодавства чинного на момент звільнення позивача та рішенню суду від 25.12.2023 у справі № 200/2407/22, яке набрало законної сили.
При цьому, доводи відповідача про зміну законодавства стосовно обчислення вислуги років з прийняттям  Кабінетом Міністрів України постанови № 119 від 16 лютого 2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», які набули чинності з 19 лютого 2022 року, місцевим судом не прийняті до уваги, оскільки вказані зміни набрали чинності після звільнення позивача зі служби у поліції та поширюються на осіб, що звільнені після 19 лютого 2022 року.
Таким чином, оскільки відповідач не довів правомірність свого рішення, окружний суд дійшов висновку щодо протиправності спірного рішення, та, як наслідок, його скасування.

Погоджуючись із висновками місцевого суду в цілому, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне додати наступне. 
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року в справі №520/5695/23 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду з метою забезпечення однакового застосування норм права сформувала наступний висновок:
- призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звільнені зі служби в поліції і звернулись до ГУ Нацполіції для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19 лютого 2022 року  (набрання чинності Постановою № 119, якою внесені зміни до Порядку № 393), здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.
Вказаний висновок узгоджується з висновками   Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22 та від 18 жовтня 2023 року у справі № 360/17/23 та від 14 листопада 2023 року в справі № 600/3836/22-а.
Як вбачається з Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2023 по справі № 200/2407/22, листом від 18.01.2022 № 1зі/34/01-2022, наданим на заяву позивача, відповідач повідомив, що його вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні 17 років 02 місяці 01 день, у пільговому обчисленні 26 років 09 місяців 03 дні, у зв`язку з чим підстави для оформлення матеріалів пенсії відповідно до умов п. «а» ст. 12 Закону відсутні.
Отже, позивач звернувся до ГУ Нацполіції із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ до 19 лютого 2022 року, тому має право на обрахування вислуги років в пільговому обчисленні. 

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 200/6304/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 30 січня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук