Номер провадження: 22-ц/813/522/25 
Справа № 523/12305/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,

встановив:
30 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами:
-за договором позики №1778762 в розмірі 31074,85 грн з яких: 10050 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 15999,85 грн – сума заборгованості за процентами за користування позикою; 5025 грн – сума заборгованості за процентами на прострочену позику;
-за кредитним договором №10376-04/2021 в розмірі 10326 грн з яких: 3000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7326 грн – сума заборгованості за відсотками;
-за кредитним договором №3035301840/672845 в розмірі 7769 грн з яких: 1700 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 6069 грн – сума заборгованості за відсотками;
Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1778762 обґрунтовані тим, що 25 лютого 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1778762, який підписано електронним підписом позичальниці, шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на її номер мобільного телефону. За умовами цього договору, позикодавець передав позичальниці у власність грошові кошти (позику), а позичальниця прийняла на себе обовязок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 
11 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-08/2021 за умовами якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі за вказаним вище договором позики №1778762, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №10376-04/2021, позивач посилався на те, що 17 квітня 2021 року між ТОВ ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено вказаний вище договір, який підписано позичальницею з використанням електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки. Згідно цього договору, товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30112021-1 за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі до за вказаним вище кредитним договором №10376-04/2021, що укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 .
В частині стягнення заборгованості за кредитним договором №3035301840/672845 позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено вказаний вище договір, який підписано позичальницею з використанням електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки. Згідно цього договору, товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
16 лютого 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16022022 за умовами якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі до за вказаним вище кредитним договором №№3035301840/672845, що укладений між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .
Усупереч умовам зазначених вище догорів, відповідачка належним чином не виконала обов`язків, покладених на нею цими правочинами у зв`язку з чим утворилася заборгованість у вказаному вище розмірі.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів заборгованість за Договором позики № 1778762 в розмірі 31074, 85 грн; за кредитним договором № 10376-04/2021 в розмірі 10326 грн; за кредитним договором № 3035301840/672845 в розмірі 7769 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга стосовно незаконності рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики №1778762 обґрунтована тим, що позивачем не доведено право стягнення заборгованості за цим договором, оскільки: не надано реєстр боржників за договором факторингу №11-08/2021, що позбавляє суд та відповідачку можливості встановити достовірність відомостей щодо наявності у позивача права вимоги; долучений до справи витяг з реєстру боржників не підписано сторонами; копія договору факторингу та акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу містять заретушовану інформацію; не надано доказів, які б підтверджували факт здійснення сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ТОВ «Маніфою» грошових коштів; відсутні докази направлення на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права вимоги за вказаним вище договором позики. Крім того, позивачем не доведено підстав для нарахування заборгованості у заявленому розмірі, не визначено за якою процентною ставкою здійснювалося нарахування, його обґрунтування, що унеможливлює перевірку розрахунку заборгованості. Строк кредитування за цим договором закінчився 19 травня 2021 року, проте усупереч вимог закону, позивач безпідставно продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.
Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №10376-04/2021, скаржниця звертає увагу, що позивачем надано лише частково копію договору факторингу №30112021-1, при цьому не надано реєстр боржників, який є додатком №1 до цього договору факторингу, що перешкоджає встановленню обставин на предмет наявності у позивача права вимоги за цим договором. За умовами цього договору було надано позику у розмірі 3000 грн строком на 21 день зі сплатою процентів у розмірі 926,10 грн, при цьому будь-яких інших розрахунків чи нарахувань пені, штрафних санкцій, здійснений ТОВ «Інвеструм» матеріали справи не містять, що унеможливлює встановлення та перевірки нарахування заборгованості за відсотками. Водночас, цей договір було укладено строком на 21 день, тобто до 07 травня 2021 року, проте по закінченню строку кредитування, позивач продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, що суперечить вимогам закону. Також у справі відсутні докази, які б свідчили про отримання скаржницею цього кредиту.
Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №3035301840/672845, обґрунтовано тим, що позивачем надано лише частково копію договору факторингу №16022022, при цьому не надано реєстр боржників, який є додатком №1 до цього договору факторингу, що перешкоджає встановленню обставин стосовно наявності у позивача права вимоги за цим договором. Згідно цього кредитного договору, позичальниці було надано позику у розмірі 1700 грн строком на 12 день, проте по закінченню строку кредитування, позивач продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, що суперечить вимогам закону. Будь-яких інших розрахунків чи нарахувань пені, штрафних санкцій, здійснений ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» матеріали справи не містять, що унеможливлює встановлення та перевірку нарахування заборгованості за відсотками.
       На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив у якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість та вмотивованість. 
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (49169,85 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не у повній мірі.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.
10 серпня 2019 року ТОВ «Маніфою» (далі- позикодавець) та ОСОБА_1 (далі -позичальник) у формі електронного документу уклали договір позики №1778762 за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконання цього договору (пункт 2.1). 
Сума позики: 10050 грн (пункт 2.3.3). Строк позики: до 24 березня 2021 року (27 днів) (пункт 2.4.).
Розмір процентів за користування позикою: проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до договору позики (пункт 2.4.1). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.29356% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (пункт 2.4.2). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99% від суми за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (пункт 2.4.3). Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою (пункт 2.4.4).
Позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умов (відповідно до п.2.4.2) виключено за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умов, за договором застосовується базова процента ставка за позикою (пункт 2.4.5).
Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (пункт 2.5).
Позика надається позичальнику шляхом безготівково переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої на позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору (пункт 2.6).
Проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включено (пункт 3.1.1).
У межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до договору (пункт 3.1.2).
У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4 (пункт 3.1.3).
Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 договору, за кожен день прострочення (пункт 3.2.1).
У випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою (пункт 3.6).
Керуючись ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики (пункт 3.10).
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (пункт 5.1). 
Усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для сторін (пункт 8.1).
Підписуючи цей договір позичальник підтверджує, що: має всі права та повноваження, необхідні для підписання договору позики (пункт 8.3.1); в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних» (пункт 8.3.3); вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору (пункт 8.3.6) (т.1 а.с. 8-10).
20 березня 2021 року ТОВ «Маніфою» (далі- позикодавець) та ОСОБА_1 (далі -позичальник) у формі електронного документу уклали додаткову угоду №1 до договору позики №1778762 від 25 лютого 2021 року за умовами якої сторони погодили викласти пункт 2.3.4 зазначеного вище договору в наступній редакції: «2.3.4 Строк позики: «до 19 квітня 2021 року». А також погодили графік нарахування процентів за користування позикою у період дії цієї додаткової угоди (т.1 а.с. 11).
19 березня 2021 року ТОВ «Маніфою» (далі- позикодавець) та ОСОБА_1 (далі -позичальник) у формі електронного документу уклали додаткову угоду №2 до договору позики №1778762 від 25 лютого 2021 року за умовами якої сторони погодили викласти пункт 2.3.4 зазначеного вище договору в наступній редакції: «2.3.4 Строк позики: «до 19 травня 2021 року». А також погодили графік нарахування процентів за користування позикою у період дії цієї додаткової угоди (т.1 а.с. 12).
Згідно листа ТОВ ФК «Вей фор пей» №5883-ВП від 08 липня 2022 року за дорученням ТОВ «Маніфою» 25 лютого 2021 року на картку № НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів на суму 10050 грн (т.1 а.с. 13).
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що 25 лютого 2021 року відповідачка отримала кредит у розмірі 10050 грн, 20 березня 2021 року вона здійснила платіж на суму 3427,41 грн, 15 квітня 2021 року на суму 800 грн, 17 квітня 2021 року на суму 2000 грн, 19 квітня 2021 року на суму 3199,85 грн. Інші платежі відповідачка не здійснювала (т.1 а.с. 18-19).
11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – фактор) та ТОВ «Маніфою» (далі – клієнт) укладено договір факторингу №11-08/2021 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та не є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1 договору факторингу). Перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2. договору факторингу) (т.1 а.с. 14-15, 202-205).
З копії зазначеного вище договору факторингу убачається, що оригінал цього документа підписаний представниками, як фактора, так і клієнта, а підписи їх представників скріплені печатками юридичних осіб. 
Згідно копії акту прийому-передачі боржників за договором факторингу №11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, з якої убачається, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 2994 боржника, після чого з урахуванням пункту 1.2. вказаного вище договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
З копії реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу убачається, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «Маніфою» (т.1 а.с.206-208).
Факт сплати коштів фактором на користь клієнта за вказаним вище договором факторингу підтверджується копією платіжного доручення №17350 від 11 серпня 2021 року (т.1 а.с. 211).
17 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Інвеструм» (далі – товариство) та ОСОБА_1 у формі електронного документу уклали договір про надання фінансового кредиту №10376-04/2021 за умовами якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі – кредит), а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.2.).
Кредит надається строком на 21 день, тобто до 07 травня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 1.2).
За користування кредитом клієнт сплачує товариству 803,0000000000001% річних від суми кредиту в розрахунку 2,20% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 7 (семи) днів з моменту надання кредиту. Тип процентної ставки –фіксована (пункт 1.3).
Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (пункт 1.5).
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.1).
Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (пункт 2.2 договору).
У разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4 цього договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3 цього договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (пункт 2.3 договору).
У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (пункт 4.3. договору).
Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1 договору) (т.1 а.с. 25-26).
Договір у «розділі реквізити та підписи сторін», в частині інформації про клієнта, серед іншого містить відомості про рахунок позичальника, а саме № НОМЕР_2 .
Цього ж дня, тобто 17 квітня 2021 року сторони у вказаний вище спосіб підписали додаток №1 до вказаного вище договору про надання фінансового кредиту, яким визначили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: строк на який видається кредит, кількість днів – 21, сума кредиту – 3000 грн, фіксована процентна ставка на день за користування – 2,20%, сума нарахованих процентів за користування кредитом – 926,10 грн, до оплати всього – 3926,10 грн (т.1 а.с. 27).
30 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – фактор) та ТОВ «ФК «Інвеструм» (клієнт) укладено договір факторингу №30112021-1 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та не є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1 договору факторингу). Перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2. договору факторингу) (т.1 а.с. 30-31, 191-195).
З копії зазначеного вище договору факторингу убачається, що оригінал цього документа підписаний представниками, як фактора, так і клієнта, а підписи їх представників скріплені печатками юридичних осіб.
Згідно копії акту прийому-передачі боржників за договором факторингу №30112021-1 від 30 листопада 2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 5893 боржника, після чого з урахуванням пункту 1.2. вказаного вище договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (т.1 а.с.32, 200).
З копії реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу убачається, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «ФК «Інвеструм» (т.1 а.с.196-199).
Факт сплати коштів фактором на користь клієнта за вказаним вище договором факторингу підтверджується копією платіжного доручення №17764 від 02 грудня 2021 року (т.1 а.с. 201).
24 квітня 2021 року ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» (далі – товариство) та ОСОБА_1 у формі електронного документу уклали індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3035301840/672845 за умовами якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 1700 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі – кредит), а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1).
Кредит надається строком на 12 днів, тобто до 05 травня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 1.2).
За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,20% на добу. Тип процентної ставки –фіксована (пункт 1.3).
Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.1).
Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (пункт 2.2 договору).
У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (пункт 4.3. договору).
Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1 договору) (т.1 а.с. 40-41).
Договір у «розділі реквізити та підписи сторін», в частині інформації про клієнта, серед іншого містить відомості про рахунок позичальника, а саме № НОМЕР_2 .
Цього ж дня, тобто 24 квітня 2021 року сторони у вказаний вище спосіб підписали додаток №1 до вказаного вище договору про надання фінансового кредиту, яким визначили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: строк на який видається кредит, кількість днів – 12, сума кредиту – 1700 грн, фіксована процентна ставка на день за користування – 3,5% (т.1 а.с. 41).
16 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – фактор) та ТОВ «ФК «Європейська кредитна група» (клієнт) укладено договір факторингу №16022022 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та не є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1 договору факторингу). Перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2. договору факторингу) (т.1 а.с. 45-47, 212-220).
З копії зазначеного вище договору факторингу убачається, що оригінал цього документа підписаний представниками, як фактора, так і клієнта, а підписи їх представників скріплені печатками юридичних осіб.
Згідно копії акту прийому-передачі боржників за договором факторингу №16022022 від 16 лютого 2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 4905 боржника, після чого з урахуванням пункту 1.2. вказаного вище договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (т.1 а.с.48, 225).
З копії реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу убачається, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «ФК «Європейська кредитна група» (т.1 а.с.221-224).
Факт сплати коштів фактором на користь клієнта за вказаним вище договором факторингу підтверджується копією платіжного доручення №18102 від 22 лютого 2022 року (т.1 а.с. 226).
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив із того, що кредитні договори були укладені та підписані в електронній формі, що відповідає вимогам ст.ст.6,627 ЦК України, стст..11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ці договори, а також договори факторингу відповідачкою не оскаржувалися, та не визнавалися недійсними. Крім того, відповідачкою не спростовано належними і допустимими доказами обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги на предмет їх обґрунтованості, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі N 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі N 5026/886/2012 тощо).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі N 2-2035/11 (провадження N 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі N 6-979цс15.
За договорами факторингу від 11 серпня 2021 року, 30 листопада 2021 року та від 16 лютого 2022 року, позивач отримав право вимоги за вказаними вище договорами позики.
Факт переходу права вимоги позивача саме до відповідачки за кожним окремим кредитним договором підтверджується реєстрами боржників, які містяться відомості та обсяг необхідних відомостей, таких як анкетні дані відповідачки, номери договорів, суми заборгованості, які дають можливість належним чином підтвердити набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 .
Так, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 11 серпня 2021 року №11-08/2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало від ТОВ «Маніфою» право вимоги за договором №1778762 до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 31074,85 грн, з яких: 10050 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15999,85 сума заборгованість за процентами за користування позикою, 5025 грн сума заборгованості за процентами за прострочену позику.
За реєстром боржників до договору факторингу від 30 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало від ТОВ «ФК «Інвеструм» право вимоги за договором №10376-04/2021 до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 10326 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7326 грн сума заборгованість за відсотками.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 16 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало від ТОВ «Європейська кредитна група» право вимоги за договором №3035301840/672845 до боржника 
 ОСОБА_1 на загальну суму 7769грн, з яких: 1700 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 6069 грн сума заборгованість за відсотками.
Факт сплати коштів позивачем за вказаним вище договорами факторингу підтверджується копіями платіжних доручень.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до нього на підставі договорів від 11 серпня 2021 року, 30 листопада 2021 року та від 16 лютого 2022 року, тому аргументи скаржниці щодо відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє. 
Не надіслання позивачем на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права вимоги на його користь, не звільняє скаржницю від обов`язку погашення боргу.
При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про визнання вказаних вище договорів про відступлення прав вимоги недійсним, що було обґрунтовано враховано судом першої інстанції. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі (перерахування) їй грошових коштів.
З такими аргументами колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
Факт підписання зазначених вище кредитних договорів, якими передбачено зарахування кредитних коштів за банківськими реквізитами, вказаними позичальницею, шляхом накладення електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, відповідачка не заперечує.
Скаржниця також не оспорює належність саме їй, номеру засобу зв`язку, який використовувався на час укладення кредитного договору. Доказів на підтвердження того, що вона втратила цей засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування, скаржниця не надала. 
З матеріалів справи убачається, що 25 лютого 2021 року, тобто в день укладення договору позики №1778762 на банківську карту, яку згідно з умовами цього ж договору, вказано позичальницею, було перераховано 10050 грн. Також з розрахунку заборгованості убачається, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості, що підтверджує факт отримання нею цих коштів. 
За договорами про надання фінансового кредиту №10376-04/2021 та №3035301840/672845, якими також передбачено безготівковий спосіб надання кредитних коштів, шляхом перерахування за реквізитами платіжної банківської картки позичальника, вказаних у цих договорах, а саме № НОМЕР_2 ,однак скаржницею усупереч ст. 12,81 ЦПК України не спростовано факт отримання цих коштів, що є її процесуальним обов`язком.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за вказаними вище кредитними договорами, при цьому, визначаючи розмір цієї заборгованості, колегія суддів зауважує про таке.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16).
З урахуванням доводів апеляційної скарги, щодо права позикодавця нараховувати проценти до дня повернення позики, яке встановлене сторонами у пункті 3.10 договору позики №1778762 від 25 лютого 2021 року, колегія суддів зауважує, що пункт 3.10 кредитного договору розташований в розділі, яким врегульовано правомірну поведінку сторін ("Умови нарахування процентів за договором та сплати заборгованості позичальником"), водночас кредитний договір містить окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника ("Відповідальність сторін"). Позивач у наданих суду розрахунках заборгованості з процентів за період поза межами строку кредитування нарахував суми саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.
Ураховуючи наведене та зміст заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення з позичальниці процентів, передбачених кредитним договором, поза межами строку кредитування.
Зазначене тлумачення умов кредитного договору відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16.
Як було зазначено вище, відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , останній надано кредит в розмірі 10050 грн строком на 27 днів, тобто до 2 березня 2021 року, який у подальшому на підставі укладених сторонами додаткових угод двічі продовжувався до 19 травня 2021 року включно. 
Умовами договору позики передбачено відсоткову ставку у розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. 
З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості убачається, що за період часу, починаючи з 25 лютого 2021 року (дата видачі кредиту) по 20 березня 2021 (дата внесення платежу у сумі 3427,41грн), відповідачці нараховувалися відсотки у розмірі 3427,41 грн, які неї сплачені.
Також з розрахунку заборгованості убачається, що з 21 березня 2021 року по 19 квітня 2021 року позивачем нараховано відсотки за користування позикою у розмірі 5999,85 грн, які сплачені позичальницею трьома платежами.
Водночас, починаючи з 20 квітня 2021 року по 19 травня 2021 року, відсотки за користування позикою у розмірі 5999,85 грн, як і власне суму позики, позичальниця не сплатила на користь позикодавця. 
За таких умов, правильним та належним є розрахунок заборгованості за період з 20 квітня 2021 року по 19 травня 2021 року, оскільки відповідно до умов кредитного договору, лише у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. 
Отже, позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту (10050 грн) також має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 5999,85 грн, виходячи з розрахунку 10050 грн*1,99%*30днів.
Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи з 20 травня 2021 року не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами.
Вказаному суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, відтак безпідставно стягнув зі скаржниці на користь позивача заборгованість за цим договором позики у розмірі 31074 грн, яка підлягає зменшенню до 16049,85 грн (10050 грн +5999,85 грн).
Що стосується правомірності нарахування відсотків за іншими кредитними договорами.
Як було зазначено вище, згідно умов кредитного договору №10376-04/2021 від 17 квітня 2021, укладеного ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_2 , остання отримала в позику грошові кошти у розмірі 3000 грн строком на 21 день, тобто до 07 травня 2021 року зі сплатою процентів у розмірі 2,20% на добу. 
В розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів», а саме пункті 4.3. кредитного договору, сторони досягли домовленості про те, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.
Тому, з відповідачки на користь позивача, окрім суми позики у розмірі 3000 грн, також підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах визначеного п. 4.3 у строку, який складає 90 днів саме з дня укладення кредитного договору, тобто 17 квітня 2021 року, у сумі 5940 грн (3000 грн*2,2%*90днів), а разом 8940 грн (3000 грн+5940 грн).
Наведене вище суд першої інстанції залишив поза увагою, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 10326 грн, тому ця сума підлягає зменшенню до 8940 грн.
Також місцевий суд залишив поза увагою умови й іншого кредитного договору, а саме №3035301840/672845, укладеного 24 квітня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , згідно з яким позичальниця отримали кредитні кошти у розмірі 1700 грн строком на 12 днів, тобто до 05 травня 2021 року зі сплатою відсотковою ставки у розмірі 3,5% на добу.
В розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів», а саме пункті 4.3. кредитного договору, сторони досягли домовленості про те, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.
Тому, з відповідачки на користь позивача, окрім суми позики у розмірі 1700 грн, також підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах визначеного п. 4.3 у строку, який складає 90 днів саме з дня укладення кредитного договору, тобто 24 квітня 2021 року, у сумі 5355 грн (1700 грн*3,5%*90днів), а разом 7055 грн (1700 грн+5355 грн).
Наведеному вище суд не надав правової оцінки, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 7769 грн, тому ця сума підлягає зменшенню до 7055 грн.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, а рішення суду потрібно змінити, зменшивши суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики № 1778762 з 31074, 85 грн до 16049,85 грн; за кредитним договором № 10376-04/2021 з 10326 грн до 8940 грн; за кредитним договором № 3035301840/672845 з 7769 грн до 7055 грн. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 65,17% від загальної ціни позову, тому стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір підлягає зменшенню з 2481 грн до 1616,87 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, та у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити на 34,83% від ціни позову, то судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 1296,20 грн. 
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 1778762 з 31074,85 грн до 16049,85 грн; за кредитним договором № 10376-04/2021 з 10326 грн до 8940 грн; за кредитним договором № 3035301840/672845 з 7769 грн до 7055 грн, та суму судового збору з 2481 грн до 1616,87 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1296,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         В.В. Кострицький

       В.А. Коновалова