ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1589/25 Справа № 176/1544/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку (суддя першої інстанції Волчек Н.Ю. повний текст рішення складено 23 жовтня 2024 року)
В С Т А Н О В И В:

У 2023 році позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, в якому просив відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 в розмірі 6795 грн.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку задоволено.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 в розмірі 6795 грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник Банку Павленко Л.М., подав апеляційну скаргу, вважає, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, а також у повному обсязі не дослідив обставини справи.
Скарга мотивована тим, що спірні операції з переказу коштів з рахунку Позивача були здійснені з попередньою відповідною автентифікацією Позивача та його платіжної картки і до моменту повідомлення Позивачем обставин, які могли вказувати на втрату індивідуальної облікової інформації.
За зверненням Позивача з приводу шахрайських дій проведеною перевіркою встановити причетних до цього осіб не надалося можливим, відомості за зверненням Позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.
Наголошує на тому, що оспорювані операції відбулись після його входу в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» .
Павленко Л.М. просив рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Павленко Л.М. у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає  задоволенню з наступного.
Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2012 року між сторонами укладено договір №4213 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки.(а.с.44-49)
Відповідно до п.1 договору клієнту відкривався поточний рахунок № НОМЕР_2 . Відповідно до даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» номер рахунку НОМЕР_2 з часу його відкриття змінювався на № НОМЕР_3 та в подальшому на номер в форматі IBAN - НОМЕР_1 . Зміна номерів рахунків клієнтів була передбачена вимогами постанови Правління НБУ «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку №89 від 11.09.2017 року. (а.с.36)
Згідно виписки по рахунку позивача 05.04.2023 року відбулись наступні операції з переказу коштів з рахунку - 16:39 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 14243230010001 на суму 6700,00 грн., комісія - 3,00 грн., 16:41 переказ коштів з рахунку UKR KYIV MOBILE BANKING 14243330010001 на суму 95,00 грн., комісія 0,00 грн. (а.с.7)
З письмових пояснень позивача, які наявні в матеріалах справи вбачається що 05 квітня 2023 року він отримав смс-повідомлення про зарахування на його рахунок відкритий в АТ «ОЩАДБАНК» пенсійних виплат, які він отримує, як особа з інвалідністю. Цього ж дня він спробував зайти до мобільного додатку АТ «ОЩАДБАНК» «Ощад24/7» з метою перевірки балансу рахунку. Всі спроби зайти в мобільний банкінг були марними, система постійно видавала помилку. Проте, вже через деякий час він отримав смс - повідомлення про те, що з його карти було здійснено переказ коштів двома транзакціями на загальну суму 6975,00 грн. на карту, емітовану іншим банком. Зрозумівши, що вказаний переказ коштів було вчинено іншою особою, він одразу ж зателефонував на гарячу лінію банку та заблокував мобільний банкінг. Також, ним одразу ж було заблоковано і саму картку, з якої було здійснено переказ коштів. Після цього, він звернувся з заявою до поліції про вчинення крадіжки грошових коштів з його рахунку. Також, 07.04.2023 року він звернувся до відділення банку з письмовою заявою та повідомив про несанкціоноване списання коштів.
Згідно із листом АТ «Державний ощадний банк України» від 29.05.2023 року №22/4-02/1702/2023/с, де банк повідомив позивачу, що за результатами перевірки викладених у заяві обставин встановлено, що з використанням реквізитів платіжних карток банку, випущених на ім`я, позивача та мобільного додатку Банку (MOBILE BANKING), який було ветановлено/перевстановлено 03.04.2023 о 12:44:14 (попередня авторизація в додатку Банка була здійснена 01.10.2022 16:17:32) з використанням облікового запису, що був зареєстрований/створений 12.01.2022        11:40:22 за фінансовим номером телефону позивача, відбулись наступні успішні операції, участь в яких позивач заперечує: • 05.04.2023 о 16:39:06 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_4 в сумі 6700,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_5 , емітовану Банком на іншого клієнта; 05.04.2023 16:41:41 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_4 в сумі 95,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_6 , емітовану Банком на іншого клієнта.
Операції по переказу коштів між платіжними картками відносяться до операцій типу P2P (Person То Person), по яких надання послуги полягає в миттєвому (он-лайн) перерахуванні коштів на іншу платіжну картку. Тому, успішне оскарження таких операцій можливе лише у випадку некоректної роботи самої системи переказів міжнародних платіжних систем Visa/Mastercard далі - МПС). Такі перекази відбуваються із обов`язковим дотриманням процедур з обслуговування міжнародних платіжних карток, а саме: проведенні авторизації, безпомилкове введення отриманих 3DS кодів підтвердження/біометрії. Тому згідно з правилами МПС Р2Р перекази, здійснені без помилок в роботі самої системи переказів МПС не можуть бути оскаржені. Вищезазначені операції здійснені коректно, тому згідно правил МПС не можуть бути оскаржені. Вищезазначені операції здійснено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку, випущеної на імя позивача з обов`язковою ідентифікацією/верифікацією клієнта з використанням коду доступу до мобільного додатку «Ощад 24/7»/біометрії та з правильним введенням одноразового коду доступу при встановленні/переустановленні мобільного додатку Банку, який надсилався банком 03.04.2023 12:34-12:42 на фінансовий номер телефону позивача. Відтак, відповідач вважає, що несанкціонований переказ грошових коштів міг статися в результаті розголошення позивачем своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток банку, випущених на його ім`я та одноразових кодів підтвердження, які надходили на його фінансовий номер телефону, а також у зв`язку з порушенням (недотриманням) позивачем вимог договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того, позивачу рекомендовано співпрацювати з правоохоронними органами для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. (а.с.10-11)
Відповідно до роздруківки вхідних і вихідних дзвінків, ПрАТ «Водафон Україна», СМС-повідомлень абонентського номеру НОМЕР_7 за період з 03.04.2023 року по 05.04.2023 року блокування та заміни сім картки позивача у цей період не було. (а.с.21-22)
Згідно із відповіддю т.в.о. заступника начальника ВП - начальника СВ відділення поліції №5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Руслана Лєбєдєва від 25.01.2024 року, останній повідомив, що 05.04.2023 року до відділення поліції надійшло звернення від ОСОБА_1 з приводу шахрайських дій, яке було зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи ІПНП України за №1925. Проведеною перевіркою встановити осіб зняття грошових коштів не надалось можливим, що унеможливлює у зв`язку з цим внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В разі отримання інформації яка б сприяла оперативному інтересу по справі, рішення буде переглянуто та прийнято згідно чинного законодавства. (а.с.161)
Матеріали справи також містять аналогічну відповідь від начальника ВП №5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, Віктора Педана від 24.04.2023 року. (а.с.162)
Судом також досліджено аудіо- файл розмови позивача з працівником банку, наданий представником відповідача, з якого чути, як працівник банку роз`яснює позивачу те, що операції з переказу коштів було здійснено з його мобільного банкінгу і на запитання останнього робить припущення що незаконні операції з його банківським рахунком могли би бути здійснені тільки після того, як клієнт банку розголосив стороннім особам конфіденційну інформацію що стосується його рахунку. При цьому, позивач зауважує, що коли він прийшов у відділення з ціллю пере випуску своєї карти і коди він вже сидів у відділенні з номеру який був вказаний на зворотній стороні його карти, а саме 0443630138 йому зателефонували і представившись співробітниками банку попросили назвати номер карти і пін код до неї, це було при працівниці банку до якої він звернувся. При цьому працівник банку підтвердив, що це номер є дійсно номером Ощадбанку і що з цього номеру могли зателефонувати тільки у випадку підтвердження входу до мобільного банкінгу. (а.с. 58-а).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16,від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
У Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року по справі № 711/11121/18, Суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд також дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, збільшенням кредитного ліміту, переказом грошових коштів на іншу картку через IVR-меню та зняттям готівки в банкоматах суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про зобов`язання банку припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), та відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій.
Відповідно дост.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно ч.ч.1, 3ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.
Як зазначено вище, судом встановлено, що згідно виписки по рахунку позивача 05.04.2023 року відбулись наступні операції з переказу коштів з рахунку - 16:39 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 14243230010001 на суму 6700,00 грн., комісія - 3,00 грн., 16:41 переказ коштів з рахунку UKR KYIV MOBILE BANKING 14243330010001 на суму 95,00 грн., комісія 0,00 грн. (а.с.7)
 Згідно із листом АТ «Державний ощадний банк України» від 29.05.2023 року №22/4-02/1702/2023/с, де банк повідомив позивачу, що за результатами перевірки викладених у заяві обставин встановлено, що з використанням реквізитів платіжних карток банку, випущених на ім`я, позивача та мобільного додатку Банку (MOBILE BANKING), який було встановлено/перевстановлено 03.04.2023 о 12:44:14 (попередня авторизація в додатку Банка була здійснена 01.10.2022 16:17:32) з використанням облікового запису, що був зареєстрований/створений 12.01.2022        11:40:22 за фінансовим номером телефону позивача, відбулись наступні успішні операції, участь в яких позивач заперечує: • 05.04.2023 о 16:39:06 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_4 в сумі 6700,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_5 , емітовану Банком на іншого клієнта; 05.04.2023 16:41:41 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_4 в сумі 95,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_6 , емітовану Банком на іншого клієнта.
Згідно аудіо- файл розмови позивача з працівником банку, наданий представником відповідача, з якого чути, як працівник банку роз`яснює позивачу те, що операції з переказу коштів було здійснено з його мобільного банкінгу і на запитання останнього робить припущення що незаконні операції з його банківським рахунком могли би бути здійснені тільки після того, як клієнт банку розголосив стороннім особам конфіденційну інформацію що стосується його рахунку. При цьому, позивач зауважує, що коли він прийшов у відділення з ціллю пере випуску своєї карти і коди він вже сидів у відділенні з номеру який був вказаний на зворотній стороні його карти, а саме 0443630138 йому зателефонували і представившись співробітниками банку попросили назвати номер карти і пін код до неї, це було при працівниці банку до якої він звернувся. При цьому працівник банку підтвердив, що це номер є дійсно номером Ощадбанку і що з цього номеру могли зателефонувати тільки у випадку підтвердження входу до мобільного банкінгу. (а.с.58-а)
В постанові Верховного суду від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21 зазначено: «що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною та пенсійною картками.
Крім того, як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи те не заперечується відповідачем, що позивачу у відділенні банку зателефонував номер телефону НОМЕР_8 , який вказано на зворотній стороні картки,, а тому колегія суддів вважає, що відповідачем належними доказами не доведено передання позивачем інформації стосовно ПІН-коду стороннім особам, навпаки встановлено, що вказану інформацію від нього запросив робітник Банку, а тому в даному випадку неможливо встановити, вину позивача у переданні інформації саме стороннім особам.
Посилання Банку на ту обставину, що позивач порушив умови договору, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, суд відхиляє, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що ОСОБА_1 втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарг  не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О. В. Халаджи
                                                                               
                                                                               Т.В. Космачевська                                                                                        
Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2025 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи