ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/1614/24	Головуючий у 1-й інстанції Торська І.В. 	
Провадження № 33/817/47/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Кульгавця С.М. на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 : №597/1614/24 (провадження 3/597/841/2024) за ч.1 ст.173-2 КУпАП та №597/1726/24 (провадження 3/597/779/2024) за ч.2 ст.173-2 КУпАП та об`єднаному провадженню присвоїно №597/1614/24 (провадження 3/597/841/2024).
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП та ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Згідно постанови, 05.10.2024 року близько 23 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався нецензурними словами, ображав чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 , повторно протягом року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, 06.10.2024 року близько 15 год. 23 хв. Гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 порушив винесений йому ТЗП АВ №332080 від 05.10.2024 р., а саме заборонено вхід та перебування за місцем проживання потерпілої (колишньої дружини) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Кульгавець С.М. просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2024 року та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
у протоколі про адміністративне правопорушення невірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП з огляду на те, що матеріали справи не містили доказів притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП;
вважаючи вину ОСОБА_1 доведеною за ч.2 ст.173-2 КУпАП суд першої інстанції зіслався на відомості з ЄДРСР, чим перебрав на себе функцію обвинувачення збираючи докази на користь обвинувачення;
у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №278400 від 05 жовтня 2024 року фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема у ньому не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство та чим саме могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій; 
сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, в тому числі з використанням нецензурної лайки, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”. 

Заслухавши доводи захисника Кульгавця С.М., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, та пояснення потерпілої ОСОБА_2 , проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, яким є в тому числі і умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми відповідальність настає не тільки за наявністю заподіяної шкоди, але й у випадку коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад.
Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 .
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, ґрунтується на даних, що містяться в: протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАД №278400 від 05 жовтня 2024 року та серії ВАД №161856 від 08 жовтня 2024 року; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника Серія АА №332080 від 05 жовтня 2024 року; письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 від 05 та 06 жовтня 2024 року; письмових поясненнях особи яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 від 05 та 06 жовтня 2024 року; відомостях з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритими для ознайомлення, а саме постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 31 липня 2024 року справа №597/1189/24, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення та постановою суду від 21 серпня 2024 року справа 597/1299/24 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Частиною першою статті 173-2 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до ч.2 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №278400 від 05 жовтня 2024 року, 05 жовтня 2024 року близько 23 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався нецензурними словами, ображав чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 , повторно протягом року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Також, потерпіла ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 05 жовтня 2024 року пояснила, що 05 жовтня 2024 року близько 23 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 обзивав її, притиснув до стіни, перекинув стіл та перевернув вазон.
Виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції оцінює критично доводи апеляційної скарги про те, що була всього лише конфліктна ситуація з використанням нецензурної лайки, а не відбулось вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству”.
Твердження апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №278400 від 05 жовтня 2024 року фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема у ньому не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство та чим саме могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій, слід визнати безпідставними, оскільки у протоколі відносно ОСОБА_1 викладено суть правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а доведеність його вини і кваліфікація дій у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП доведена належним чином дослідженими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Апеляційний суд вважає, що викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а сам протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним і допустимим доказом по справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. № 3262, суди мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного Державного реєстру судових рішень, а так само мають право і користуватися отриманою інформацією.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.173-2 КУпАП.
Також, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП повинен був перевірити викладені у протоколі обставини, в тому числі і твердження про те, що правопорушення вчинено повторно. Виходячи із вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не мав права використовувати доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень для перевірки викладних у протоколі обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, є безпідставними.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Кульгавця С.М. залишити без задоволення, а постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2024 року — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя