ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 січня 2025 року
м. Київ
справа № 685/1196/23
провадження № 51-4437км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023243260000135 від 22 липня 2023 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьминці Теофіпольського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року ОСОБА_7  визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та виправдано його в цій частині обвинувачення.
Цим же вироком  ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч. 4 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушеньшляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці.
Згідно зі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
Хмельницький апеляційний суд вироком від 14 червня 2024 рокуапеляційну скаргу прокуроразадовольнив, вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України скасував та постановив новий вирок, яким ОСОБА_7 визнав винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначив йому покарання: за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 10200 грн; за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч. 4 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушеньшляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначив покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці. Згідно зі ст. 75 КК України останнього звільнив від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Відповідно до встановлених апеляційним судом фактичних обставин, які детально викладені у вироку,28 квітня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , зателефонував до невстановленої досудовим розслідуванням особи, якій замовив виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я, за що мав сплатити винагороду в сумі 10500 грн. Після цього, невстановленою досудовим слідством особою у невстановленому місці, в період квітня-травня 2023 року, використовуючи фотознімок ОСОБА_7 , надані ним копію паспорта громадянина України та зразок особистого підпису, виготовлено підроблений офіційний документ - посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_7 , виданого 29 квітня 2023 року, в територіальному сервісному центрі № 0541 про надання права керування транспортними засобами категорій «В» та «С». 12 травня 2023 року ОСОБА_7 отримав у відділенні «Нової пошти» від невстановленої досудовим розслідуванням особи вказане підроблене посвідчення водія, здійснивши післяплату в сумі 10500 грн.
22 липня 2023 року близько 11:00 ОСОБА_7 , під час керування автомобілем FIAT Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був зупинений по вул. Заводська, поблизу будинку № 19, в смт. Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області працівниками поліції та на вимогу поліцейського, діючи умисно, використав посвідчення водія, пред`явивши його, достовірно знаючи, що воно підроблене.
Крім того, незважаючи на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, маючи реальну можливість її виконувати, діючи умисно, ухилився від виконання вказаної постанови суду, що набрала законної сили, та продовжував керувати транспортними засобами.
Так, не виконуючи вказану постанову, 22 липня 2023 року близько 11:00 ОСОБА_7 керував транспортним засобом «FIAT Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Заводська, у смт Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. У зв`язку з чим відносно нього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 липня 2023 року, за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
 
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що в  ОСОБА_7 був відсутній умисел на невиконання судового рішення, оскільки метою керування транспортним засобом була купівля будівельних матеріалів для ремонту його житла, отже в діях останнього відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, адже суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується виключно прямим умислом. Апеляційний суд у своєму рішенні послався на нерелевантну практику Верховного Суду.
Заперечень на касаційну скаргу від учасників судового провадження до Суду на надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважала доводи касаційної скарги необґрунтованими та просила залишити її без задоволення.
Захисник надіслав на адресу Верховного Суду клопотання, у якому просив здійснювати касаційний розгляд за відсутності сторони захисту.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що апеляційний суд, ухвалюючи свій вирок, дійшов висновку про винуватість  ОСОБА_7  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України.
Втім у своїй касаційній скарзі захисник порушує питання про відсутність у діях останнього суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Однак колегія суддів уважає вказані доводи сторони захисту неспроможними з огляду на таке.
Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України включає в себе, зокрема повне ігнорування судового рішення, що набрало законної сили.
З суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення характеризується прямим умислом.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.
Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним у суді апеляційної інстанції, свою вину визнав та пояснив, що він був обізнаний з постановою суду, якою його було позбавлено права керувати транспортними засобами, однак не заперечував і того, що все ж сідав за кермо та порушував правила дорожнього руху, за що 22 липня 2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Тож, апеляційний суд дійшов обґрунтованого переконання, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом, достовірно знаючи про наявність постанови суду, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, яка набрала законної сили. У той же час цей суд слушно зауважив, що оскільки ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з вказаною постановою суду, не виконав її, то зазначене свідчить про умисне ухилення останнього від її виконання, що і є однією з форм невиконання судового рішення в розумінні ч. 1 ст. 382 КК України.
Варто зауважити, що посилання у касаційній скарзі захисника на те, що керування транспортним засобом за наявної постанови суду про позбавлення такого права було вчинено ОСОБА_7 з метою купівлі будівельних матеріалів, не свідчить про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки мета не є обов`язковим і визначальним елементом суб`єктивної сторони вказаного протиправного діяння.
Оскаржуваний вирок апеляційного суду є законним й обґрунтованим, належним чином вмотивованим, він в повній мірі відповідає приписам ст. 370, 420 КПК України.
Решта доводів касаційної скарги не містять посилань на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанцій ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення під час розгляду кримінального провадження.
Отже, ураховуючи те, що у ході касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3