ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2188/25 Справа № 204/4878/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ,
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1  на ухвалу Красногвардійського районного суду                     м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024року про залишення позову без розгляду, головуючий у суді першої інстанції Самсонова В.В., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У травні 2024року  ОСОБА_1  подала в суд з позов проти Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої втратою працездатності.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  виклала вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що, що правові підстави для залишення позову без розгляду відсутні. Заявник вказувала, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму при постановленні оскаржуваної ухвали та обмежив позивачку у доступі до правосуддя.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивачки, просив її залишити без задоволення, а ухвалу – без змін.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024року.
13 січня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено о розгляду на 1250 год 21 січня 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи без розгляду позов  ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана особою, яка не мала права повноважень на ведення даної справи. Та суд виснував, що оскільки позов залишено без розгляду, то відсутні підстави для прийняття уточненої позовної заяви.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитись через порушення норм процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Стаття 62 ЦПК України зазначає документи, що підтверджують повноваження представників. Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, довіреністю фізичної або юридичної особи.
За конкретних обставин цієї справи вбачається, що позовна заява подана і підписана від імені  ОСОБА_1 представником позивачки – ОСОБА_2 .
На підтвердження своїх повноважень Алексєєвою Н.О. до позовної заяви додано копію довіреності від 30 березня 2024року.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 серпня 2024року.

У частині сьомій статті 177 ЦПК України зазначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
З огляду на викладене, у випадку, якщо суд при отриманні позовної заяви дійде висновку, що вона не відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України, суд залишає таку заяву без руху, а у випадку, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності і не має права її підписувати, суд має право повернути таку заяву.
Апеляційний суд зауважує, що суд, у разі виникнення у нього сумнівів в тому, що представник дійсно є уповноваженою особою, мав можливість у встановленому законом порядку залишити позовну заяву без руху та надати позивачу можливість подати документи, передбачені частиною четвертою статті 62 ЦПК України.
Проте, місцевий суд при прийнятті позовної заяви до розгляду відкрив провадження у справі, при цьому одночасно вказав про відповідність формі та змісту позовної заяви вимогам статей 175-177 ЦПК України.
Тобто, на момент відкриття провадження у справі, суд вважав достатніми повноваження Алексєєвої Н.О. на ведення справи.
Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що 28 жовтня 2024року до суду надійшла уточнена позовна заява, яка особисто підписана ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд», що свідчить про відсутність недоліків позовної заяви та підстав для її повернення.
Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 є інвалідом першої групи категорія А безстроково з дитинства, з порушенням опори та руху із потребою постійної сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 116564 від 29 червня 2021року (а.с.12), та не встановив наявність чи відсутність особи, яка є її законним представником.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 4 ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).
Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Тож, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За таких умов апеляційний суд вважає, що залишення без розгляду позовної заяви Кам`янської міської ради без належних на те правових підстав не є сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля і не задовольняє вимогу законності.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024року постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст. 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024року про залишення позову без розгляду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 січня 2025року.

Судді: