КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/4415/2025             
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                             Справа № 756/11695/24
 
20 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чучковської Анни В`ячеславівни на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Каліушка Ф.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2024року  ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу, направленоза підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Олександра Кошиця, 5-А).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу.
31 жовтня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пащука А.І. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року (справа № 756/12631/24) було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
З огляду на вище зазначене, з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України просив суд позов   ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розірвання шлюбузалишити без розгляду. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року позовну заяву   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишено без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 19 листопада 2024 року представник позивача  ОСОБА_1 адвокат Чучковська А.В. подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. 
Зазначає, що відповідачем було допущено зловживання своїм процесуальним правом на позов, зокрема з метою маніпуляції підсудністю, авторозподілом справ чи їх подвоєнням.
У спірних правовідносинах саме апелянт першим звернувся до суду зпозовом про розірвання шлюбу, а відповідач подала свій позов лише після того, як отримала через додаток «ДІЯ» копію ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2024 року. Тобто саме в діях відповідача вбачається процесуальнанедобросовісність. Відповідно залишати без розгляду треба саме справу № 756/12631/24 за позовом ОСОБА_2 .
Вказує на те, що суд першої інстанії не розглянув клопотання сторони позивача про об`єднання справи № 756/11695/24 зі справою № 756/12631/24, а відразу перейшов до клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду. 
В судове засідання з`явився представник позивача  ОСОБА_1  адвокат Чучковська Аа.В. яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що увересні 2024року  ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києваз позовом до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу, направленоза підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Олександра Кошиця, 5-А).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу.
В провадження Оболонського районного суду м. Києва надійшла справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. (справа № 756/12631/24)
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. (справа № 756/12631/24)
Залишаючи без розгляду позов   ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розірвання шлюбусуд першої інстанції посилався на те, що 15 жовтня 2024 ухвалою Оболонського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі №756/12631/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, а 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу, а тоум наявні підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК.
З такими висновками суду пршої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70).
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Підстави для залишення позову без розгляду законодавцем визначено у статті 257 ЦПК України.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті спору у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Приписи пунктів 4, 11 частини першої статті 257 ЦПК України направлені на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.
Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися з позовом і не дає суду підстав, зокрема, залишати позов без розгляду.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
У свою чергу, підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Отже, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за суб`єктним складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними і в такому разі суд залишає позов без розгляду з дотриманням правового механізму, передбаченого положеннями статті 257 ЦПК України.
У свою чергу, нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування вимог пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду викладено в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 755/16267/17, від 23 листопада 2022 року у справі № 759/2532/22-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 520/97/18, від 30 червня 2023 року у справі № 522/13894/22.
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/21932/21 зазначено, що по суті, пред`явлення цього позову, коли на розгляді перебуває інший тотожний позов, є зловживанням процесуальними правами (пункт 2 частини другої статті 44 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу.
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. (справа № 756/12631/24)
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. (справа № 756/12631/24)
31 жовтня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пащука А.І. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. 
Разом з тим, 14 листопада 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_1 адвокат Чучковська А.В. подала клопотання про об`єднання в одне провадження цивільну справу № 756/12631/24-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та цивільну справу № 756/11695/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Колегія суддів зазначає, що оскільки судом першої інстанції не було розглянуто клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження, суд прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду. 
Згідно вимог  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1  адвоката Чучковської А.В. підлягає задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

 
                                    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чучковської Анни В`ячеславівни задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року

Головуючий:                                              Судді: