П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/39259/24	
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 19.12.2024, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №420/39259/24 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
У С Т А Н О В И В :
18.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення заступника Міністра оброни України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_1 .
До позовної заяви ОСОБА_2 додано заяву про забезпечення позову, шляхом: зупинення виконання рішення заступника Міністра оборони України щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме: розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_1 до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили;   заборони начальнику гарнізону міста Одеса, житловій комісії Одеського гарнізону і будь-яким іншим третім особам приймати будь-які рішення щодо розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_1 , а також проведення щодо цих квартир будь-яких робіт щодо підготовки та направлення облікових житлових справ до Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та на розгляд до Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили.
Мотивуючи таке звернення позивач зазначає, що він перебуває на квартирному обліку із забезпечення постійним житлом. Як зазначає ОСОБА_1 , житловою комісією неправильно здійснено відсотковий розподіл новонадходженого житла, що позбавляє його права на забезпечення постійним житлом. На думку позивача, окремі рішення Міністерства оборони України про забезпечення окремих військовослужбовців житлом потребують перевірки щодо законності їх прийняття, оскільки є факти розподілу службових квартир військовослужбовцям, які не перебувають на квартирному обліку. У зв`язку з чим, у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №420/39259/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
Приймаючи зазначену ухвалу суд першої інстанції вказав, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично є вирішенням справи по суті без її розгляду. Також, окружний адміністративний суд вказав, що позивачем не надано будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження того, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує, саме, очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, заходи, які просить застосувати позивач є очевидно не співмірними із заявленими позовними вимогами щодо його прав (інтересу), про захист яких він просить, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Не погоджуючись із вищенаведеним судовим актом ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, викладено прохання скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №420/39259/24 із прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви щодо забезпечення позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач викладає наведені в позовній заяви обставини справи з відповідними посиланнями на законодавчі приписи, вказуючи про порушення своїх прав на забезпечення постійним житлом. На думку позивача, у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам.
У свою чергу, Міністерством оборони України до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що ухвалу від 19.12.2024 у справі № 420/39259/24 Одеським окружним адміністративним судом прийнято із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому, на думку Міністерства оборони України, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 з 20.11.1992 перебуває на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 по забезпеченню постійним житлом в Одеському гарнізоні за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.
23.03.2024 відбулося засідання житлової комісії Одеського гарнізону, на якому, на думку позивача, незаконно визначено відсотковий розподіл житлових приміщень (квартир) в будинку АДРЕСА_1 .
У зв`язку з чим, 12.12.2024 ОСОБА_3 звернувся до Міністерства оборони України із запитом на інформацію, в якому просив надати інформацію про розподіл в Одеському гарнізоні службових житлових приміщень та надання житлових приміщень для постійного проживання за конкретно визначеною адресою за рішенням заступника Міністра оборони України.
За наслідком проведених заходів ОСОБА_4 стало відомо, що житловою комісією Одеського гарнізону (протокол від 28.03.2024 №6) надано пропозиції щодо визначення кількості службових квартир та квартир для постійного проживання, а саме: 14 квартир для постійного проживання, з них 4 квартири для осіб з інвалідністю внаслідок війни та 24 службові квартири, до ЦУІІЗ та до ГУКВ.
Рішенням заступника Міністра оборони України Дмитра Кліменкова №6103/уд/1 від 25.11.2024 затверджено розподіл житлових приміщень у Одеському КЕУ, а саме: 38 квартир в АДРЕСА_1 .
Уважаючи порушеним своє право на забезпечення постійним житлом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до якого було додано заяву про забезпечення позову. 
Здійснюючи в апеляційному порядку перегляд ініційованого позивачем питання стосовно наявності законодавчо передбачених підстав та необхідності вжиття заходів забезпечення позову, у визначений ОСОБА_1 спосіб, колегія суддів зазначає таке. 
Умови та порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта, заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення мають бути адекватними та співмірними.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник має намір звернутись до суду.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, а також вказати, у чому, зокрема, будуть полягати дії, направлені на відновлення його прав, оцінити складність вчинення таких дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Підстави, за наявності яких судом може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому, всупереч цілям статті 150 КАС України, містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову у разі формального дотримання її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Натомість, здійснюючи розгляд питання щодо забезпечення позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував, що не вжиття судом заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів вказує, що ані в заяві про забезпечення позову, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведено належним чином обґрунтованих доводів, з посиланням на законодавчі приписи, які дійсно свідчать, що в разі прийняття судом позитивного для позивача рішення по суті заявлених позовних вимог, такий судовий акт виконати буде неможливо або складно.
До того ж, апеляційний адміністративний суд зауважує, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено здійснення розподілу службових квартир військовослужбовцям, які не перебувають на квартирному обліку.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Водночас, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Разом з тим, за умови відсутності належних, допустимих та достатніх доказів настання події, яка спричинить порушення прав заявника, посилання на відсутність ефективного захисту його прав є неспроможними.
Отже, за наслідком дослідження змісту заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, а також апеляційної скарги, у системному зв`язку із наявними у матеріалах справи доказами, колегією суддів установлено, що заявником належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам захист яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, суд апеляційної інстанції не надає оцінки обґрунтуванням позовних вимог стосовно протиправності, на думку позивача, прийняття заступником Міністра оброни України рішення щодо розподілу квартир в Одеському гарнізоні від 25.11.2024 №6103/уд/1, а саме розподілу 38 квартир в будинку АДРЕСА_1 , адже означене свідчатиме про надання оцінки спірним правовідносинам до прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог.
В контексті наведеного слід відмітити, що суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які фактично є рівнозначними задоволенню позову по суті заявлених позовних вимог.
Означене у повному обсязі спростовує, наведені ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі обґрунтування.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спірного питання.
Отже, при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для її скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.150, 151, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №420/39259/24 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    О.І. Шляхтицький