07.01.25
22-ц/812/124/25
Провадження № 22-ц/812/124/25 Суддя першої інстанції Шикеря І.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

07 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/2039/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Біляєвій В.М.,
представниці заявника - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_1 , на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року, повний текст якої складено 15 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Шикері І.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В:
04 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року.
Заява мотивована тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі – ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_4 , задоволено частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 108 974 грн 07 коп. в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, 3 500 грн витрати за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та 9 656.30 грн судових витрат.
В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Отже за рішенням суду на теперішній час йому необхідно одним платежем сплатити ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 122 130.37 грн. Він є фізичною особою підприємцем, дохід за три квартали 2024 року становить 73 554.85 грн, а тому не має можливості сплатити суму заборгованості одним платежем. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд розстрочити виконання рішення суду, шляхом сплати заборгованості кожного місяця, рівними частинами по 10 177.53 грн, не пізніше 30 числа, строком на 12 місяців, починаючи з листопада 2024 року.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду, згідно з вимогами процесуального закону.
Не погодившись з ухвалою суду  ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця – ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд її скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви про розстрочку виконання рішення суду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  ОСОБА_2 має намір добровільно та самостійно виконувати рішення Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, але наразі виконати його одразу в повному обсязі (оплатити одним платежем) ОСОБА_2 не має можливості, у зв`язку із відсутністю доходу, який би дозволив здійснити виконання рішення суду одним платежем.
Самостійне добровільне погашення заборгованості на виконання рішення суду може виконуватися ОСОБА_2 лише частинами кожного місяця після отримання ним щомісячного доходу.
Саме таким чином він буде мати можливість самостійно в добровільному порядку виконати рішення суду.
На даний час існують підстави, які істотно ускладнюють виконання судового рішення, та зазначені обставини заслуговують на увагу і дають можливість суду прийняти їх за виняткові і прийняти рішення щодо необхідності розстрочити виконання рішення, строком на 12 місяців, тобто враховуючи реальний дохід ОСОБА_2 , та до моменту повного самостійного виконання заявником рішення в добровільному порядку.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовлено.
22 жовтня 2024 року постановою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 108 974.07 грн в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, 3 500 грн витрат за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та 9 656.30 грн судових витрат.
Відповідачем надано копію податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, виписки ФОП та книги доходів і витрат за 3 квартали 2024 на суму доходу 1 742 477.42 грн.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 796/43/2018, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 червня 2021 року, справа № 9901/598/19/, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року, який було враховано Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року в справі № 2-101/99), при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 373 ЦПК та статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Крім того також слід зазначити, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 по справі «Shmalko v. Ukraine» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».
У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Chizhov v. Ukraine» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Судом першої інстанції надана правильна правова оцінка посиланням боржника на скрутний майновий стан, пов`язаний з недостатнім отриманням доходів від його підприємницької діяльності, а відтак й неможливість виконання ним судового рішення шляхом одноразового платежу, та зроблено вірний висновок, що ці обставини не є винятковими, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому підстави для розстрочення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року, яке 22 жовтня 2024 року постановою Миколаївського апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , скасовано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 108 974.07 грн в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, 3 500 грн витрат за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та 9 656.30 грн судових витрат.
Таким чином, ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року є законною та обґрунтованою. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 07 січня 2025 року.