ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2818/24 Справа № 226/1987/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 грудня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок,536,80 грн.
в с т а н о в и л а:
постановою суду ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що 21.07.2024 близько 23 год 30 хв., за адресою м. Мирноград, мкрн Молодіжний, 3, водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини.
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР. Тому, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення ст.ст. 7, 9, 33, 245, 248, 251, 252, 268, 271, 274, 278-280 КУпАП, судову практику Верховного Суду, ст. 19 Конституції України, Закон України «Про Національну поліцію», зазначає, що жодним доказом у провадженні не підтверджений той факт, що вона керувала транспортним засобом
Апелянт наголошує, що з відео з нагрудної камери патрульної поліції вбачається, що в момент події адміністративного правопорушення машина стояла на узбіччі, вона не сиділа за кермом транспортного засобу, а стояла на тротуарі, тобто фактично не керувала транспортним засобом та не була водієм транспортного засобу відповідно до Правил Дорожнього руху,
зазначає, що відеозапис розпочинається не з моменту зупинки транспортного засобу, з огляду на що неможливо з`ясувати ані законність такої зупинки, ані того, що відбувалось з моменту зупинки до моменту включення камери.
Як зазначає апелянт, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги щодо складання протоколу, а все у сукупності тягне за собою недійсність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу, який визначає винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності .Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, з огляду на що, на переконання апелянта, наявні всі підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому належним чином повідомлялась про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, проте не повідомив причин своєї неявки, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не заявляв.
Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів, викладених в апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке
Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.
Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права.
З матеріалів провадження у справі та змісту постанови вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду справи вислухав пояснення ОСОБА_1 , захисника адвоката Ісаєва М.Т., який просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, дослідив письмові докази у справі та відеозапис, акт прийому-передачі транспортних засобів від 22.07.2024; розписку ОСОБА_2 про отримання транспортного засобу Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 ; копія посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; копію свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала посвідчення водія НОМЕР_2 від 06.03.2024, усім дослідженим доказам надав оцінку, спростувавши низку тверджень сторони захисту, та дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Так, у суді першої інстанції ОСОБА_1 за участю захисника ОСОБА_3 , вину не визнала та пояснила, що в момент події адміністративного правопорушення машина стояла на узбіччі, вона сиділа на водійському сидінні, машина була зачинена. Їхала в бік міста Дніпра та зупинилась, оскільки обізнана, що у м. Мирноград комендантська година починається з 20:00, тому зупинилась близько о півночі та більше не їхала. Після зупинки випила банку пива, поліція під`їхала близько 00:50.
У своїх письмових поясненнях зазначала, що, не знаючи місцевість, після початку комендантської години, о півночі, вирішила зупинитися для відпочинку на узбіччі. Через спекотну погоду та втому, а також об`єктивну неможливість придбати воду у комендантську годину, вирішила вгамувати спрагу наявним у неї пивом, залишаючись на місці водія.Після цього, під`їхали співробітники поліції, один із яких склав протокол про сп`яніння ОСОБА_1 , Під час спілкування працівники поліції повідомили їи, що вона має запах алкоголю з порожнини рота, зазначивши, що остання керувала автомобілем у стані сп`яніння. Однак вона не керувала автомобілем та не збиралась цього робити, враховуючи, також, комендантську годину. Оскільки співробітник поліції роз`яснив, що ОСОБА_1 має право відмовитися від дачі пояснень та проходження медичного огляду, остання погодилась на відмову від таких дій. Окрім того, під час комендантської години медичний огляд пройти було неможливо. Вона відмовилась від проходження огляду як на приладі, так і у лікаря, оскільки не керувала транспортним засобом стани алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 103237 від 22.07.2024 р.; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських; оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що сукупністю доказів доведено, що працівники поліції під час розмови повідомили ОСОБА_1 що вбачають у неї ознаки, як запах алкоголю з порожнини рота, і такі ознаки відповідно до п. 3 розділу І Інструкції №1452/735 були достатньою підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння; що працівниками поліції неодноразово пропонувалося водію ОСОБА_1 пройти огляд в установленому законом порядку для визначення стану сп`яніння, а саме - за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, або у лікаря, а також водію були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду у виді складання протоколу за ст. 130 КУпАП, проте від проходження огляду ОСОБА_1 відмовилась, зазначені обставини не оспорювала та підтвердила і сама ОСОБА_1 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що фіксація факту відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, проведена із дотриманням положень ст. 266 КУпАП, зокрема зафіксована за допомогою технічних засобів на бодікамери поліцейських.
При цьому судом перевірялись доводи сторони захисту та суд дійшов висновку, що факт упередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку працівників поліції або вчинення будь-яких неправомірних дій по відношенню до нього, про що зазначав захисник, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та розцінені судом як припущення, що не ґрунтуються на доказах, та сприймаються судом, як спосіб захисту.
Водночас судом перевірялись й доводи ОСОБА_1 , аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі, що вона вжила алкогольний напій після того, як зупинила транспортний засіб, що автомобілем не керувала та керувати не збиралась у зв`язку із тим, що вжила алкогольний напій, а також початком комендантської години, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона правомірно відмовилась від запропонованого співробітниками поліції проходження медичного огляду на предмет алкогольного сп`яніння, а у зв`язку із комендантською годиною, такий огляд в принципі було неможливо пройти, є необґрунтованими.
Відповідно до п. 6, 7 Глави І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Отже, ОСОБА_1 відмовилась як від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, так і в медичному закладі охорони здоров`я, що само собою утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд дійшов висновку, що доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих діянь і могли б бути підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено та при розгляді даної справи судом не встановлено.
Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що згідно з ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Апеляційний суд, в контексті обставин даної справи, враховує, що відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, серед іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з положеннями ст. 16 вказаного Закону водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.
Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За результатами означених подій уповноваженою на те особою складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 103237 від 22.07.2024 р., зміст якого у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки, окрім іншого, протокол містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій; у ньому вказані ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцейським у (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкіри обличчя), та дії водія щодо відмови від огляду на стан сп`яніння; є вказівка на порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1), і зміст вказаного протоколу доведений до відома ОСОБА_1 .
При цьому, судом першої інстанції в основу своїх висновків обґрунтовано покладені наведені докази, оскільки вони є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою.
Відеозаписом досліджуваних подій та поясненнями самої ОСОБА_1 спростовуються доводи, наведені в апеляційній скарзі, в частині того, що автомобіль вона не керувала, оскільки за змістом вказаних доказів в їх сукупності встановлено, що автомобіль був під керуванням ОСОБА_1 . 
Окрім того, вказаний відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю ОСОБА_1 , та який має значення для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Є непереконливими й доводи сторони захисту у частині того, що вимога поліцейського про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, не ґрунтувалась на вимогах закону, оскільки згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на те, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, останньому була висунута вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився у категоричній формі.
Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 обставини щодо вживання нею пива вже після зупинки транспортного засобу, а не до моменту керування, є спробою останньої уникнути відповідальності та розцінюються, як намагання будь-яким чином змінити пов`язану з вчиненням правопорушення подію, шляхом створення штучних обставин цієї події або зміни її дійсних обставин.
При цьому судом апеляційної інстанції перевірялись доводи апелянта та суд дійшов висновку, що факт упередженого ставлення до ОСОБА_1 з боку працівників поліції або вчинення будь-яких неправомірних дій по відношенню до неї не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та розцінюються судом як припущення, що не ґрунтуються на доказах, та сприймаються судом, як спосіб захисту.
Отже, встановленими під час апеляційного розгляду обставини спростовують позицію сторони захисту про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, висновки судді місцевого суду у постанові від 14 жовтня 2024 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому передбачені законом підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт, відсутні.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И Л А: 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити - без задоволення.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддана адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського 
       апеляційного суду                                                        І.М.Свіягіна